Справа №:755/9060/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

за участю присяжних - Можарівського Я.А., Васильєвій Г.І.

при секретарях - Магльованій Н.І., Юдицькому К.О.

за участю заявника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу окремого провадження за заявою: ОСОБА_3, заінтересована особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції про оголошення особи померлою, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_3, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва, із заявою, в якій просить суд: оголосити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Паркомуна Комунарського району Ворошиловоградської (Луганської) області померлим, датою смерті зазначити ІНФОРМАЦІЯ_8 року - день отримання інформації про смерть ОСОБА_4

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що вона є дружиною ОСОБА_4 Шлюб вони зареєстрували 11 лютого 1984 року. Після одруження вони проживали в місті Луганськ. Мають двох повнолітніх дітей: ОСОБА_20., 1988 року народження, ОСОБА_5, 1985 року народження. З 2000 року ОСОБА_4 працював на підприємстві з іноземною інвестицією «Імперіал Тобако Юкрейн». Загальновідомим є факт, що з березня 2014 року на сході України, в тому числі, в місті Луганську, розпочались масові акції та збройні напади проросійськи налаштованих сепаратистів. 06 квітня 2014 року так звані «мітингарі» захопили будівлю управління СБУ в Луганській області і пізніше встановили наметове містечко навпроти установи. 21 квітня 2014 року на так званому «народному зібранні» ОСОБА_6 був обраний тимчасово виконуючим обов'язки «народного губернатора» Луганщини. 29 квітня 2014 року маже 3 тисячі проросійськи налаштованих мітингувальників захопили будівлю Луганської обласної державної адміністрації. 14 червня 2014 року ОСОБА_4, прямуючи з їхньої дачі, що знаходиться в селі Хрестове Луганської області до міста Луганськ на автомобілі Шкода-Октавія НОМЕР_1, був затриманий озброєними особами на блок-посту біля с. Металіст Слов'яносербського району Луганської області та доставлений до будівлі Луганської обласної державної адміністрації. На той час ця будівля була захоплена бойовиками т. зв. «Луганської народної республіки». Про зникнення чоловіка вона дізналась 15 червня 2014 року. Того ж дня вона звернулась до Жовтневого районного відділу міліції Луганського міського управління ГУМВС України у Луганській області із заявою про зникнення безвісти свого чоловіка. Ці відомості були внесені в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0002311 з правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України. Про подальшу долю розслідування їй нічого невідомо. Згідно з відповіддю Головного слідчого управління МВС України від 17 вересня 2014 року, 17 вересня 2014 року приміщення СВ Жовтневого РВ було захоплене представниками так званої «Луганської народної республіки», у зв'язку з чим дізнатись інформацію про хід розслідування неможливо.

Також, 15 червня 2014 року вона пішла до будівлі Луганської ОДА і написала заяву на ім'я ОСОБА_8 про зникнення чоловіка. Чоловік, який приймав заяву, повідомив їй, що ОСОБА_4 є затриманим і перебуває в приміщенні ЛОДА. Увечері того ж дня мені вдалось поспілкуватись з самопроголошеним «комендантом» будівлі Луганської ОДА, якого звуть, як я пізніше дізналась, ОСОБА_9 (додаток 7). Він повідомив, що мого чоловіка зупинили на блок-посту. В машині у чоловіка був ноутбук. К а робочому столі ноутбука були статті «Как Россия хочет поставить Донбасе на колени», Путин х**ло», контактна переписка «Правого сектора», а також топографічні карти з нанесенням хрестиків - орієнтувань для збройних ударів. У зв'язку з цим його затримали та привезли в будівлю ЛОДА. Більше інформації я отримати не змогла. 16 червня 2014 року вона знов прийшла до приміщення ЛОДА. Разом з нею була подруга - ОСОБА_11 Нічого не дізналась нового. 17 червня 2014 року вона знов прийшла до будівлі Луганської ОДА. З нею була подруга - ОСОБА_12 Чоловік на вході повідомив, що його чоловіка перевели до будівлі Луганського обласного управління Служби безпеки України, ще знаходилась за адресою м.Луганськ, вул. Радянська, 79 і на той час так само захопленого бойовиками. Вона разом із ОСОБА_12 пішла до цього приміщення. На вході їй повідомили, що ОСОБА_4 в будівлі немає.

20 червня 2014 року друг сім'ї, ОСОБА_13, дізнався від знайомих, що її чоловік помер в будівлі РДА і повідомив їй про це. ІНФОРМАЦІЯ_8 року вона разом із другом сім'ї ОСОБА_14 повторно звернулась до СВ Жовтневого РВ. Разом вони повторно заявили про пропажу і ймовірну смерть ОСОБА_4 У липні 2014 року вона змушена була покинути територію міста Луганськ. Про зникнення та імовірну смерть ОСОБА_4 вона у липні 2014 року повідомила до підприємства з іноземною інвестицією «Імперіал Тобако Юкрейн», де він працював. Підприємство звернулось до Служби безпеки України. 25 липня 2014 року Штабом Антитерористичного центру при Службі безпеки України була надана відповідь, що її чоловік, за наявною в них інформацією, внесений до переліку полонених. Пізніше, у 2015 році, Штаб АТЦ поінформував її, що за даними Міжвідомчого центру допомоги громадянам у питанням звільнення полонених, заручників та віднайдення зниклих безвісти, її чоловік значиться зниклим безвісти. 22 серпня 2014 року на підставі інформації Національного комітету Товариства Червоного Хреста України про викрадення її чоловіка слідчим відділом Сєвєродонецького міського відділу зазначеного ГУМВС відкрито кримінальне провадження №0002557 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 Кримінального процесуального кодексу України - а саме - викрадення її чоловіка. На даний момент це кримінальне провадження триває. Воно неодноразово переводилось з одних правоохоронних органів до інших. В результаті кримінальне провадження знаходиться в Марківському відділі поліції Головного Управління Національної поліції в Луганській області і навіть змінило номер на № 0003564 від 06 грудня 2016 року.. Проте, ані слідчим у справі, ані жодним іншим державним органам, неурядовим організаціям не відоме точне і достовірне місцезнаходження її чоловіка. У відповіді Марківського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Луганській області констатовано, що здійснити розшукові заходи, спрямовані на встановлення ОСОБА_4 на території м. Луганськ не виявляється можливим в зв'язку з тим, що зазначений населений пункт перебуває на території, тимчасово не підконтрольній владі України З моменту затримання і зникнення ОСОБА_4 минуло більше трьох років. З цього часу між українською владою та так званими «органами влади Луганської народної республіки» здійснювались обміни полоненими і жодного разу не було інформації про те, що є можливість визволити ОСОБА_4 З 14 червня 2014 року вона з чоловіком не спілкувалась. На зв'язок з нею чи з їхніми дітьми не виходив. Таким чином, є всі підстави стверджувати, що її чоловік, ОСОБА_4, помер.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила суду, що 13 червня 2014 року вони разом з чоловіком ОСОБА_4 поїхали на власну дачу, а 14 червня 2014 року близько 14:00 годин ОСОБА_4 вирушив назад до Луганська. На блок-посту його було затримано, в автомобілі знайдено ноутбук, де були дві статті про ОСОБА_15, які чоловік скачав із сайту, щоб надати почитати їй. В подальшому, його помістили в облдержадміністрацію. З 15 червня 2014 року чоловік перестав виходити на зв'язок з нею, проте телефонний сигнал з адміністрації ще був. Вона вирушила до облдержадміністрації та написала заяву на ім'я ОСОБА_8. В адміністрації їй підтвердили факт того, що ОСОБА_4 перебуває у них, також біля будівлі стояв і автомобіль чоловіка. Ввечері комендант будівлі розповів їй, що її чоловіка було затримано та він пробуде у них до з'ясування обставин, так як він являється коректувальником, у нього знайшли карту з хрестиками для позначень об'єктів обстрілу. О 22 годині вечора того ж дня до неї вишли два чоловіки з автоматами, які сказали, що ОСОБА_4 говорить, що він - за Україну та те, що бажає, щоб все закінчилося мирно. Також, вони повідомили, що її чоловік є «правосеком». До вечора понеділка вона намагалася звернутися до всіх знайомих, зв'язувалася з працівниками підприємства, де працював чоловік, проте безрезультатно. На наступний день вона знову вирушила до адміністрації та хотіла побачитися із ОСОБА_8. Комендант будівлі розповів їй, що той бачив її чоловіка ввечері, коли останній курив, а наразі його перевели до будівної СБУ. Вона поїхала до будівлі СБУ, по спискам осіб, які там знаходилися, її чоловік не значився. Тоді, вона знову поїхала до адміністрації, але її туди не пропустили. 17 червня 2014 року вона обманним шляхом потрапила до будівлі адміністрації, де їй знову почали говорити, що її чоловіка там немає. Два подальших тижнів вона здійснювала всі можливі заходи для пошуку чоловіка, але вони результатів не дали. Друг сім'ї ОСОБА_13 допомагав їй у пошуках чоловіка, шукав виходи на перемовників сторони, проте у відповідь вони отримували лише фразу: «Хочеш жити - забудь чоловіка». 20 червня 2018 року до Луганська приїхав перемовник та ще через день той зателефонував та повідомив, що її чоловіка немає у живих та те, що останній зізнався у тому, що працює у дивізії. Зазначила, що до цього вони з родиною не могли виїхати з даної території, так як невістка хворіла на рак, а мати чоловіка була хворою та не могла рухатися. Проте, після вказаних подій, 01 липня 2014 року вона вимушена була виїхати з м. Луганськ. В подальшому, кожні дві неділі вона їздила до м. Луганськ та зверталася до всіх державних органів, але ніхто не допомагав. Навіть, найближчі друзі просто відвернулися він неї та навіть не стали говорити про ці події, аргументуючи це тим, що проти її чоловіка порушено справу, що його немає в живих, у зв'язку з чим так як немає тіла, немає і діла. В жовтні 2014 року вони вскрили гараж та виявили те, що службове авто чоловіка пропало, як і пропав службовий ноутбук, де були карти переїзду чоловіка, оскільки він працював на табачному підприємстві та слідував за поставками. Також, вона відвідувала всі морги, переглядала тіла по фото, але чоловіка серед них не було. Були навіть тіла, яких неможливо було впізнати та їх ховали у братських могилах. Також, вони здавали ДНК зразки, але наразі співпадінь немає.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі їхнього представника відповідно до фактичних обставин справи.

Суд, вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 лютого 1984 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_16 було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 (а.с. 6).

23 червня 2014 року заявник звернулася до Головного управління по боротьбу з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України щодо сприяння у встановленні місцезнаходження громадянина ОСОБА_17

Згідно листа-відповіді Головного управління по боротьбу з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 25 липня 2014 року, за результатами проведених заходів встановлено, що звернення громадянки ОСОБА_3 щодо зникнення її чоловіка ОСОБА_4 співробітниками Жовтневого РВ ЛМУ ГУ МВС України в Луганській області 16 червня 2014 року внесено до ЄДР за № 0002311. 25 червня 2014 року співробітниками Жовтневого РВ ЛМУ ГУ МВС України в Луганській області заведено оперативно-розшукову справу категорії «розшук» № 909-14. На даний момент співробітниками міліції проводяться оперативно-розшукові заходи щодо встановлення місцезнаходження гр. ОСОБА_4 (а.с. 19).

Як вбачається з листа-відповіді Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ від 17 вересня 2014 року, станом на 17 вересня 2014 року приміщення СВ Жовтневого РВ було захоплено представниками так званої «Луганської народної республіки», у зв'язку з чим надати інформацію про хід розслідування кримінального провадження про зникнення безвісти гр. ОСОБА_4 не виявляється можливим. 22 серпня 2014 року на підставі інформації Національного комітету Товариства Червоного Хреста України про викрадення ОСОБА_4 слідчим відділенням Сєвєродонецького міського відділу зазначеного ГУМВС відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 (Незаконне позбавлення волі або викрадення людини) КПК України. Даних про місцезнаходження ОСОБА_4 в матеріалах вказаного кримінального провадження не має, а тому з метою повного та неупередженого розслідування і встановлення обставин його викрадення, а також місця утримання працівниками СВ Сєвєродонецького МВ проводяться можливі слідчі (розшукові) дії (а.с. 14).

Відповідно до витягу з кримінального провадження, у Марківському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області перебуває кримінальне провадження № 0003564 за правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 146 КК України, щодо повідомлення про те, що гр. ОСОБА_4 14 червня 2014 року повертався до дачної ділянки с. Хрестове. На блок-посту с-ща Металіст м. Луганське він був затриманий озброєними особами у комуфляжній формі, на теперішній час місцезнаходження останнього не відоме (а.с. 23). Факт наявності кримінального провадження також підтверджується повідомленням про початок досудового розслідування від 01 грудня 2014 року (а.с. 21).

Згідно листа Марківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області від 24 травня 2018 року, матеріали справи оперативного обліку № 90914 втрачено у зв'язку з захватом влади в м. Луганськ з боку НЗФ так званої «ЛНР». Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_8 року до ЧЧ Жовтневого РВ ЛМУ ГУ МВСУ в Луганській області надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_5, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про те, що «йому зателефонував невідомий та сказав, що помер його друг ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1». В ході моніторингу мережі Інтернет, інформації щодо можливого місцезнаходження та наявних зв'язків ОСОБА_18 не отримано. Здійснити розшукові заходи, спрямовані на встановлення ОСОБА_18 та ОСОБА_4 на території м. Луганськ не виявляється можливим в зв'язку з тим, що зазначений населений пункт перебуває на території тимчасово не підконтрольній владі України (а.с. 22).

Відповідно до листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 14 липня 2015 року, за даними Міжвідомчого центру допомоги громадянам у питаннях звільнення полонених, заручників та віднайдення зниклих безвісти, станом на 13 липня 2015 року ОСОБА_4 значиться зниклим безвісти (а.с. 20).

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що сім'ю заявника він знає з 2001 року, з ОСОБА_4 він працював у філіалі підприємства «Імперіал Тобако Юкрейн» до 2013 року та мав з ним дружні стосунки. Після того, як розпочалися воєнні дії, він вже не працював на даному підприємстві, проте підтримував стосунки із ОСОБА_4 та зустрічався з останнім. В червні 2014 року йому зателефонувала заявник та повідомила, що ОСОБА_4 поїхав на їхню дачу, в подальшому почалися воєнні дії та він не повернувся додому. На наступний день заявник знову зателефонувала йому та повідомила, що ходила до державної адміністрації, ОСОБА_4 перебував у них та у будівлі були сепаратисти. На наступний день він та заявниця спільно прийшли до адміністрації, але їм повідомили, що ОСОБА_4 у них немає, у будівлі СБУ вони також не знайшли ОСОБА_4. Повернувшись до будівлі адміністрації, їх вже до будівлі не впустили. Зазначив, що він постійно возив заявницю до вказаних будівель, проте сам туди не заходив, так як турбувався за своє життя. В подальшому, він через свого знайомого дізнався телефон перемовника по обміну полонених, викупу людей - ОСОБА_19 Він йому зателефонував та той йому повідомив, що ОСОБА_4 можна не розшукувати, оскільки той підписав заяву, що він являється наводчиком батальйону правого сектору, а в подальшому він повісився у камері. Також пояснив суду, що заявник не зупинялася у пошуках чоловіка. Вони також їздили до Жовтневого РВД, писали відповідну заяву. Слідчий викликав заявницю для впізнання трупу. Впізнання відбувалося у Луганській обласній лікарні. До лікарні просто під'їхав автомобіль, трупи людей були вигружені. Після впізнання, заявник свого чоловіка серед вказаних трупів не впізнала. Серед знайомих ОСОБА_4 ніхто після цих подій не бачив. Він особисто телефонував на підприємство, де вони разом працювали, останні зв'язувалися зі службою безпеки, фабрика була готова заплатити кошти за ОСОБА_4 для його звільнення. Він цю інформацію передав перемовнику, але він чітко сказав, що ОСОБА_4 немає в живих. 04 липня 2014 року він разом зі своєю сім'єю виїхав з даної території, але підтримував відносини із заявником по телефону, відправляв їй власні письмові пояснення щодо вказаних подій.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що заявницю вона знає з 1984 року, вони разом навчалися. ОСОБА_4 вона знає з моменту його одруження із заявницею. З даною сім'єю вона мала товариські стосунки. Щодо обставин зникнення ОСОБА_4 пояснила суду, що він 13 червня 2014 року поїхав на дачу, телефонував їм та запитував, як заводиться колонка з водою, просив придбати деякі запчастини. Вони придбали ці запчастини та в суботу хотіли поїхати на дану дачу, проте їх не випустили з міста, так як в районі с. Щастя відбувалися бойові дії. Після цього вони телефонували їхньому зятю, який також перебував в районі даної дачі та говорили, щоб всі звідти від'їжджали. Також, вони телефонували і ОСОБА_4, проте він не повернувся з дачі. В понеділок вони зустріли заявницю, яка йшла на прийом до ОСОБА_8 в державну адміністрацію. Проте, жодного сліду ОСОБА_17 не було знайдено. 18 червня 2014 року вона виїхала на власну дачу, пробувши там півтора місяці, 27-28 серпня 2014 року вона взагалі виїхала до м. Київ та в м. Луганськ вже не могла повернулися.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Як роз'яснено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95 року, на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.21 ЦК, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Таким чином, з викладених фактів вбачається, що місцезнаходження гр. ОСОБА_4 в період часу з 15 червня 2014 року по теперішній час не встановлено, при цьому у місці свого проживання останній не з'являється, відповідним відділом поліції проводяться розшукові заходи, за результатами яких встановити на сьогоднішній день місце перебування останнього не вбачається за можливе, що в своїх сукупності, враховуючи обставини зникнення гр. ОСОБА_4, дає суду підстави припустити смерть даного громадянина.

Щодо заявлених вимог щодо того, що датою смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати 20 червня 2014 року, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки за вимог ст.. 46 ЦК України така фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_3, заінтересована особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції про оголошення особи померлою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 46 Цивільного кодексу України, ст.ст. 265, 293, 294, 354 Цивільного процесуального кодексу України, п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95 року, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_3, заінтересована особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції про оголошення особи померлою - задовольнити частково.

Оголосити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Перевальськ Луганської області, остатнє місце проживання: АДРЕСА_1, який зник в червні 2014 року - померлим.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2018 року.

Суддя:

Присяжні: 1)

2)