Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 415/7518/17
Провадження № 22-ц/810/245/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Луганського апеляційного суду

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Коротенко Є.В., Яреська А.В.

за участю секретаря Єгорової О.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2,

представник позивача ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Фастовця В.М. у м. Лисичанську 20.06.2018 року

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що сторони від шлюбу, який було розірвано 23.10.2007 року, мають повнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до настання повноліття якої, на її утримання, відповідач на користь позивача сплачував аліменти. З 01.09.2015 року і на теперішній час дочка навчається в Лисичанському державному гірничо-індустріальному коледжі 1 рівня акредитації і щомісячно отримує стипендію у розмірі 1056 грн., але цих грошей недостатньо, оскільки додаткових витрат потребує придбання підручників та канцелярських товарів, а також затрати на сніданок.

Також позивач зазначає, що відповідач не працює, але знаходиться на обліку в центрі зайнятості та отримує соціальну виплату по безробіттю, а тому має можливість сплачувати щомісяця аліменти в розмірі ? частки заробітку - без погіршення його майнового стану на утримання дочки.

Позивач просила суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісяця з дня звернення до суду і до закінчення дочкою навчання.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 20 червня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 27 листопада 2017 р. і до закінчення навчання 30 червня 2019 р. або до припинення навчання.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 704,80 грн. на користь держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що повнолітня дочка сторін, навчається та знаходиться на утриманні позивача, у добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки він не працює, знаходиться на обліку в центрі зайнятості та отримує щомісячну соціальну виплату по безробіттю. Разом з тим, враховуючи, що позивачем не надано доказів того, що відповідач має можливість сплачувати ? частину доходів, наявність у повнолітньої доньки сторін стипендії, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані позивачем докази достатні та переконливі для стягнення з відповідача 1/6 частини його доходів.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідачем ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що відповідачу не було відомо щодо дати, часу та місця розгляду справи та він був позбавлений можливості надати суду відповідні документи та пояснення.

Скаржник зазначає, що судом помилково не встановлено те, що він не працює, офіційного доходу не має, що має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, а його повнолітня дитина отримує стипендію, але він розуміє свій батьківський обов'язок, у зв'язку з чим, з об'єктивних причин готовий виплачувати дочці матеріальну допомогу у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісяця.

Позивач ОСОБА_2 не скористалась своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_2 та представник останньої ОСОБА_3, яких було повідомлено належним чином про час і місце розгляду справи, при цьому позивача ОСОБА_2 повідомлено відповідно до ч.5 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з'явились, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду від останніх не надійшло, справу розглянуто без позивача та представника позивача, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України без участі зазначених учасників справи за участю відповідача-скаржника ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

У повній мірі зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 23 жовтня 2007 року було розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На теперішній час донька навчається у Лисичанському державному гірничо-індустріальному коледжі І рівня акредитації, за державним замовленням на денному відділенні за спеціальністю «Пошук та розвідка геологічними методами».

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не заперечувались.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції зазначив, що повнолітня дочка сторін ОСОБА_5 у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, тому що не має доходів, знаходиться на утриманні матері.

Між тим, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 дочка сторін ОСОБА_5 отримує стипендію в сумі 1056,00 грн. щомісяця, крім того, відповідно до довідки про доходи ОСОБА_5, остання за серпень-жовтень 2017 року має дохід в сумі 3246,14 грн. по 1095,07 грн. щомісяця за серпень-вересень 2017 року та в сумі 1056 грн. за жовтень 2017 року, а.с.8.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не зробив та дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_5 не має доходів.

Також, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач ОСОБА_4 знаходиться на обліку в центрі зайнятості та отримує щомісячну соціальну виплату по безробіттю.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_2 не доведено наявність будь-якого доходу у відповідача ОСОБА_4

Матеріали справи також не містять відповідних доказів отримання відповідачем ОСОБА_4 соціальної виплати по безробіттю та знаходження на обліку у центрі зайнятості.

На підставі зазначеного, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Як вбачається з позовної заяви позивача, дочка сторін навчається в Лисичанському державному гірничо-індустріальному коледжі 1 рівня акредитації і щомісячно отримує стипендію у розмірі 1056 грн. щомісяця.

Відповідно до доводів позовної заяви дочка потребує матеріальної допомоги від батька у зв'язку з навчанням, стипендії, яку отримує ОСОБА_5 недостатньо, оскільки додаткових витрат потребує придбання підручників та канцелярських товарів, а також затрати на сніданок.

Інших витрат, пов'язаних з навчанням позивачем не зазначено.

При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів необхідності придбання ОСОБА_5 підручників та канцелярських товарів.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що батьки зобов'язані надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці, сину, які продовжують навчання, тільки в частині витрат, пов'язаних з навчанням, а не на повне утримання цих повнолітніх дочки, сина.

Також, зазначаючи, що повнолітня дитина знаходиться на утриманні матері, останньою, як позивачем, не надано належних та допустимих доказів того, що дочка знаходиться на утриманні позивача і саме з навчанням потребує матеріальної допомоги від батька, відповідача у справі та не обґрунтовано визначення наявності потреби дочки у матеріальній допомозі саме в ? частині доходів відповідача.

Колегією суддів встановлено, що позивач та дочка сторін ОСОБА_5 мають одне теж саме місце проживання, зареєстроване у встановленому порядку: м.Лисичанськ, вул.Котляревського, буд.10, юридична адреса навчального закладу також зареєстрована у м.Лисичанську, доказів того, що ОСОБА_5 проживає у гуртожитку навчального закладу та потребує витрат на своє проживання матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.2 ст.200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків…

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У судовому засіданні апеляційного суду скаржник пояснив, що бажає надавати дочці матеріальну допомогу у розмірі не більше 1/10 частини свого доходу, у більшому розмірі надавати матеріальну допомогу він не має можливості, оскільки не працює, має незадовільний стан здоров'я, що є перешкодою для належного працевлаштування та має на утриманні малолітнього сина.

На підтвердження зазначених доводів скаржником надані свідоцтво про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком якого зазначено ОСОБА_4, а.с.44, та довідку Лисичанської міської лікарні ім.Тітова із зазначенням діагнозу наявного захворювання після перенесеної травми.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи доводи позивача щодо потреби дочки сторін ОСОБА_5 у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням, доводи відповідача-скаржника щодо можливості надавати матеріальну допомогу дочці на час навчання у розмірі не більшому ніж 1/10 частка його доходів, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, вважає, що суд першої інстанції не мав достатніх підстав для стягнення аліментів з відповідача у 1/6 частці доходу останнього, оскільки таке стягнення суттєво порушить інтереси відповідача ОСОБА_4 та не буде відповідати у повній мірі положенням ст. 199 СК України щодо обов'язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, обома батьками та потреби ОСОБА_5, яка отримує стипендію, матеріальної допомоги, пов'язаної з навчанням.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, посилаючись на ст.199 СК України, у повній мірі не з'ясував обсяг потреби ОСОБА_5 в матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням, з урахуванням міри можливості відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці.

Щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції у зв'язку з розглядом справи судом першої інстанції за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про час та місце розгляду справи, за доводами апеляційної скарги, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки, відповідно до ухвали суду від 21.05.2018 року встановлено відповідачу 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всі письмові та електроні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову роз'яснено учасникам справи, що відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.279 ЦПК України), а.с.31, про що було відповідача повідомлено.

Крім того, як вбачається з попереднього судового засідання суду першої інстанції від 02.04.2018 року відповідачу ОСОБА_4 було надано строк до 16-00 годин 16.04.2018року подати відзив на позов та докази проти позову, а.с.24, розписка ОСОБА_4, а.с.26.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником доведено наявність підстав для висновку про необґрунтованість рішення та неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а тому, на підставі ст.376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного судом розміру стягнення аліментів із зменшенням цього розміру.

Керуючись ст.ст. 367,374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20 червня 2018 року змінити, зменшивши розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2, на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_3, з 1/6 частини до 1/10 частини всіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 27 листопада 2017 року і до закінчення навчання 30 червня 2019 року або припинення навчання, але не більше ніж до досягнення дочкою двадцяти трьох років.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанову складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді Є.В. Коротенко

А.В. Яресько