АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1457/17 Номер провадження 22-ц/786/857/18Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.

при секретарі: Радько О.М.

за участі представника позивача - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області - Гіль Дмитро Володимирович про усунення від права на спадкування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області - Гіль Д.В., про усунення від права на спадкування.

В обгрунтування своїх вимог зазначав, що його батько ОСОБА_8 мав у власності житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1. Він, позивач, разом із своєю сім'єю проживав з батьком у вказаному будинку з 1985 року, а з 1991 року разом з ними став проживати і його рідний брат ОСОБА_10. Також зазначав, що брат мав двох дочок: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер. На протязі останніх років він постійно хворів та за станом здоров'я потребував стороннього догляду, який за братом здійснював він та його сім'я.

Окрім того, позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його батько -ОСОБА_8, спадщину після якого він прийняв, як його син та спадкоємець першої черги.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися із заявами про прийняття спадщини за правом представлення після померлого ОСОБА_11

Посилаючись на те, що відповідачі ухилялися від надання допомоги своєму батькові - ОСОБА_10, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, потребував матеріальної допомоги та стороннього догляду, також ухилялися від надання матеріальної допомоги та догляду своєму дідові - ОСОБА_8, який внаслідок похилого віку та стану здоров'я потребував постійного стороннього догляду, був у безпорадному стані, - позивач просив усунути ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від права спадкування спадщини за законом, відкритої внаслідок смерті їх діда ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року та батька ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до складу якої ввійшли всі його права та обов'язки, що існували на момент смерті ОСОБА_8

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року в задоволенні позову - відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржуване ним судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На апеляційну скаргу свій відзив надали відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в якому, спростовуючи доводи апелянта, просили відмовити ОСОБА_3 в задоволенні апеляційної скарги, та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_10., батько відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 / а. с. 10, 45-46/. ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_8, дід ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та батько ОСОБА_3 та ОСОБА_10 З копії спадкової справи також вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняли позивач та відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а. с. 84 -105/. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що батько відповідачів ОСОБА_10 помер у ІНФОРМАЦІЯ_1, а отже і не міг бути спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 Відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно положень ст. 1266 ЦК України, за правом представлення є спадкоємцями в спадщині, що відкрилась після смерті діда ОСОБА_8, в частині, що належала б за законом їхньому батькові ОСОБА_10, якби він був живим на час відкриття спадщини. Звідси вірним є висновок суду про те, що відповідачів в даному випадку неможна усунути від спадкування після смерті ОСОБА_10, оскільки ними успадкована спадщина після смерті ОСОБА_8

Окрім того, згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Разом з тим, доказів, які б свідчили про вищенаведені факти позивачем всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано.

За свідченнями свідків, допитаних в суді першої інстанції, ОСОБА_10 вів аморальний спосіб життя, зловжив алкогольними напоями, офіційного місця роботи не мав, але неофіційно до дня смерті працював на ринку.

Таким чином, позивач належними та допустимими доказами не довів, як того, що ОСОБА_10 і спадкодавець ОСОБА_8 потребували допомоги саме від ОСОБА_4. та ОСОБА_5, а останні умисно ухилялись від виконання свого обов'язку, мали можливість його виконувати, але не вчиняли необхідних для цього дій, так і знаходження ОСОБА_10 і спадкодавця ОСОБА_8 у безпорадному стані при наявності допомоги з боку позивача, адже останній стверджує, що проживав разом з ОСОБА_10 і спадкодавцем ОСОБА_8 та здійснював за ними необхідний догляд.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 навчались, постійного заробітку не мали, а доводи позивача, що відповідачі не надали жодної матеріальної допомоги при похованні ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та не приймали участі у них, не є підставою для усунення від права на спадкування в розумінні ст. 1224 ЦК України.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо усунення відповідачів від права на спадкування з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, оскільки останнім не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених ним вимог.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування - не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ Бондаревська С.М. Судді: /підписи/ Кривчун Т.О. Кузнєцова О.Ю.

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.