Справа №489/6170/17
Провадження №2/489/955/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26 квітня 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Рум'янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань - Животовою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - товарна біржа «ГарантЬ» про визнання права власності,
Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності по 1/3 частки за кожним на квартиру АДРЕСА_2 в зв'язку із тим, що цей договір купівлі - продажу був посвідчений на товарній біржі «ГарантЬ» та у зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_5 знявся з реєстрації, виїхав з квартири та місце його знаходження невідоме. Разом з ним зник оригінал договору № 67 купівлі - продажу нерухомого майна від 30.07.2001 року та реєстраційні документи на квартиру. На теперішній час вона не має можливості реалізувати свої спадкові права, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не пред'являє, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна ухиляється.
Від позивачів надійшли заяви про слухання справи за їх відсутністю, позов підтримують в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.
Судом ухвалено провести заочний розгляд справи.
З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
30 липня 2001року на Товарній біржі «ГарантЬ» за №67 був зареєстрований договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_8, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_4 з одного боку, та ОСОБА_6, ОСОБА_7, з іншого боку.
Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу нерухомого майна дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе.
У зв'язку із наміром реалізувати свої права на розпорядження майном, оскільки ОСОБА_9 виїхав з квартири в невідомому напрямку забравши з собою оригінали правовстановлюючих документів, позивачі звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_10 однак нотаріусом надано роз'яснення про відмову у вчинення нотаріальних дій від 01.02.2018 року за № 44/01-16 їм відмовлено у державній реєстрації права власності на належні їм частки квартири та їх обтяжень, оскільки не надано оригіналу правовстановлюючого документу, на підставі якого майно належить заявникам та договір відчуження та державна реєстрація прав власності на квартиру здійснюється за заявою всіх співвласників.
На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку.
В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що вони придбали квартиру на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами позивачем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.
Довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 23.10.2017 року повідомлено про те, що станом на 28.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 67 від 30.07.2001 року, укладеного на товарній біржі «ГарантЬ», зареєстрованого бюро технічної інвентаризації 10.08.2001 року.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у липні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.
У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.
За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов'язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.
При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.
Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права щодо відчуження належної їй квартири, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений.
Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов у частині вимог про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна підлягає задоволенню.
Позивачі зазначають про втрату оригіналу правовстановлюючого документу та неможливість його поновлення.
Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи надані докази у їх сукупності, з огляду на досліджені матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлагає задоволенню.
На підставі ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», керуючись ст. ст. 12, 19, 81, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - товарна біржа «ГарантЬ» про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 право власності по 1/3 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_2.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя Ленінського районного
суду міста Миколаєва Н.О. Рум'янцева
Повний текст судового рішення складено «11» травня 2018 року.