Справа № 171/1210/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"12" листопада 2018 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кодрян Л.І.

за участю секретаря Титаренко Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1

В обґрунтування позову посилається на те, що є власником квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані: син - ОСОБА_4, син - ОСОБА_5, онука - ОСОБА_6 та колишня невістка - ОСОБА_3 Зазначає, що відповідач з 2011 року в її квартирі не проживає, особистих речей там не має, комунальні послуги не сплачує, кореспонденцію не отримує.

Позивач просить усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування жилим приміщеннями за вказаною адресою.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, місце та час слухання справи повідомлена належним чином відповідно до положень ст.ст. 130,131 ЦПК України.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому, ураховуючи вказане, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, об'єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.11.20018 року (а.с.44).

З довідки виданої виконавчим комітетом Апостолівської міської ради встановлено, що у вищезазначеному будинку зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14).

З акту депутатського обстеження від 06.06.2018 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована в АДРЕСА_1 однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає (а.с.13).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний момент дійсно зареєстрована в АДРЕСА_1, але фактично з 2011 року в зазначеному будинку не проживає.

Згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.45).

На даний час позивач ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача ОСОБА_3 у її домоволодінні.

Оскільки об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 150,156 ЖК України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4,5,89, 141, 258-259, 264-265,280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, (РНОКПП НОМЕР_1, прож. АДРЕСА_1 до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, (зареєстрованої по АДРЕСА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1, права користування та розпорядження майном шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, такою, що втратила право на користування квартирою за адресою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, судовий збір в сумі 704,80 гривень.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12 листопада 2018 року.

СуддяЛ. І. Кодрян