Справа №601/1823/18
Провадження № 2/601/807/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року Кременецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Коротича І.А.,

при секретарі судового засідання: Бончик А.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про визнання договору купівлі-продажу частки житлового будинку дійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Кременецького районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_3 міської ради про визнання договору купівлі-продажу 1/4 частки житлового будинку від 29 листопада 1983 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 дійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що 30 травня 1967 року між ОСОБА_5 та матірю позивача ОСОБА_6 було укладено шлюб. Вітчим позивача ОСОБА_5 на момент укладення шлюбу мав сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільних дітей у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 немає. Позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_6 Вони всі разом проживали однією сімєю в одному будинку.

28 грудня 1979 року вітчим позивача ОСОБА_5 помер. Після його смерті, його син ОСОБА_4 отримав реєстраційне посвідчення, яке видане Кременецьким міським бюро технічної інвентаризації про те, що 1/4 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: місто Почаїв, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 11, зареєстровано за ОСОБА_4 на праві особистої власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Кременецькою Держнотконторою ІНФОРМАЦІЯ_2 за реєстровим № 3048, а 3/4 частини даного житлового будинку, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Кременецькою Держнотконторою 11 червня 1981 року за реєстровим № 1212, зареєстрованого в Кременецькому районному БТІ 18 червня 1981 року за № 6, належали матері позивача ОСОБА_7.

Зведений брат позивача ОСОБА_4, постійно виїжджав на роботу на територію сучасної Російської Федерації, рідко приїжджав додому, поштової адреси не повідомляв. Останній раз він приїхав додому у 1983 році та запропонував позивачу викупити його частку в житловому будинку, де вони всі проживали, на що позивач погодився. Однак, ОСОБА_4 запевнив його, що на цей час достатньо буде просто підписати Договір, а всі інші дії з посвідчення договору та його реєстрації він виконає наступного разу коли приїде. Обгрунтував він це тим, що йому необхідно терміново їхати на роботу і він немає можливості довго залишатися.

29 листопада 1983 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено та підписано Договір купівлі-продажу частки житлового будинку 1/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: місто Почаїв, вулиця Б. Хмельницького, 11, Кременецького району, Тернопільської області. За домовленістю позивач передав ОСОБА_4 в момент підписання договору 1213 карбованців вартості даної частини житлового будинку, а ОСОБА_4 передав йому оригінал реєстраційного посвідчення, яке видане Кременецьким міжміським бюро технічної інвентаризації, про те, що 1/4 частина житлового будинку, розташованого за адресою: місто Почаїв, вулиця Б. Хмельницького, 11, Кременецького району, Тернопільської області належить ОСОБА_4 Після цього, ОСОБА_4 додому не приїжджав, жодних контактів з позивачем не підтримував і тому був позбавлений можливості укласти договір купівлі-продажу частки житлового приміщення, у відповідності до вимог законодавства тодішньої УРСР та законодавства незалежної України.

23 березня 2006 року мати позивача ОСОБА_7 подарувала позивачу належні їй 3/4 частини житлового будинку розташованого за адресою: місто Почаїв, вулиця Б. Хмельницького, 11, Кременецького району, Тернопільської області. 04 вересня 2014 року Кременецьким районним судом Тернопільської області було ухвалено рішення, яким ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано померлим.

Представник позивача вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку не був нотаріально посвідченим, саме з вини ОСОБА_4, адже він зобовязався вчинити всі необхідні дії для нотаріального посвідчення цього договору. Але власник частки будинку не приїжджав на територію України і згодом був визнаний судом померлим, а тому позивач не може реалізувати своє право.

Позивач звернувся до нотаріуса з метою отримати інформацію про спадкоємців покійного ОСОБА_4 та можливість прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, який йому повідомив, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не відкривалася, спадщини ніхто не приймав, однак оскільки позивач не є кровним родичем спадкодавця, то він не може прийняти спадщини після його смерті. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача просить суд визнати договір купівлі-продажу 1/4 частки житлового будинку від 29 листопада 1983 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 дійсним.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Кременецького району Тернопільської області в судове засідання не зявився, надіславши суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення зі слідуючих міркувань.

З свідоцтва про одруження серії VI-УР № 462015 слідує, що 30 травня 1967 року був укладений шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, актовий запис про шлюб № 28. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Чорнобай».

З свідоцтва про народження серії ЯВ № 879473 вбачається, що ОСОБА_4 народився 27 серпня 1951 року, актовий запис про народження № 53. Його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_8.

З свідоцтва про народження серії ІІ-УР № 507065 слідує, що ОСОБА_2 народився 11 вересня 1959 року, актовий запис про народження № 29. Його батьками є Георгій та ОСОБА_6.

З свідоцтва про смерть серії І-ИД № 360067 вбачається, що ОСОБА_5 помер 28 грудня 1979 року, актовий запис про смерть № 110.

З реєстраційного посвідчення, виданого Кременецьким міжміським бюро технічної інвентаризації 09 червня 1975 року вбачається, що 1/4 частина житлового будинку № 11 по вулиці Б. Хмельницького в місті Почаїв, Кременецького району Тернопільської області, зареєстровано за ОСОБА_4, на праві особистої власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Кременецькою держнотконторою 1.XI. 1966 року за реєстровим № 3048.

З договору дарування від 23 березня 2006 року ВСР№ 092665, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за реєстровим № 527 слідує, що ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 3/4 частини житлового будинку № 11 по вулиці Б. Хмельницького в місті Почаїв, Кременецького району Тернопільської області.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке видане Кременецьким районним бюро технічної інвентаризації від 18 квітня 2006 року вбачається, що 3/4 частини житлового будинку № 11 по вулиці Б. Хмельницького в місті Почаїв, Кременецького району Тернопільської області, належать ОСОБА_2, згідно договору дарування від 23 березня 2006 року, у формі приватної спільної часткової власності.

З договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 29 листопада 1983 року вбачається, що ОСОБА_4 продав ОСОБА_2 1/4 частину житлового будинку № 11 по вулиці Б. Хмельницького в місті Почаїв, Кременецького району Тернопільської області. Даний договір підписаний у присутності секретаря виконкому ОСОБА_3 міської ради Кременецького району Тернопільської області. Договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений.

З рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 визнано померлим.

З довідки Кременецького районного відділу ГУНП в Тернопільській області № 1251 від 13 лютого 2014 року слідує, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, житель ІНФОРМАЦІЯ_6, повідомив про те, що в січні місяці 1990 року його зведений брат ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, житель ІНФОРМАЦІЯ_3, поїхав на роботу в Російську Федерацію і родинні звязки з ним було втрачено.

З витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17 жовтня 2018 року слідує, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4, який помер 04 вересня 2014 року, не відкривалася, спадщини ніхто не приймав.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, судом встановлено, що на дані спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року,чинного на час їх виникнення.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Відповідно до статтей 41,42 ЦК УРСР (1963року, в редакції чинній на момент укладання договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 29 листопада 1983року), угодами визнаються дії громадян і організації, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обовязків та можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Нотаріальне посвідчення угод обовязкове у випадках, зазначених у законі. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною (ст. 47 ЦК УРСР, 1963р.).

З розяснень, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 28.04.1978 року (зі змінами внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №13 від 25.12.92, №15), яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, вбачається, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини 2 статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Статтею 227 ЦК УРСР (1963року, в редакції чинній станом на 29.11.1983 року) обовязковість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу встановлено для договорів купівлі-продажу житлового будинку, якщо однією стороною є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору (ст. 47 УК України 1963р.). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Тобто, для визнання судом угоди дійсною необхідне не лише повне чи часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди .

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не доведено факту ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди, не зареєстровано даний договір у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання дійсним вищевказаного договору купівлі-продажу від 29 листопада 1983 року.

На підставі вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_2 не додано суду достатніх доказів ухилення ОСОБА_5, якого визнано померлим рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2014 року, від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 1/4 частки житлового будинку від 29 листопада 1983 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а тому в позові ОСОБА_2 слід відмовити за недоведеністю.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 41, 42, 47, 227 ЦК УРСР(1963 року), статтями 12, 18, 48, 81, 141, 259, 263-264 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про визнання договору купівлі-продажу 1/4 частки житлового будинку від 29 листопада 1983 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 дійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_8, офіс 419, Волинська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3 міська рада, місцезнаходження: місто Почаїв, вулиця Воззєднання, 16, Кременецького району, Тернопільської області, .

Повний текст рішення виготовлено 17 грудня 2018 року.

Головуючий: