ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________________
Справа № 672/1221/18
Провадження № 22-ц/4820/332/18
УХВАЛА

14 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_4 до Хмельницького обласного центру зайнятості про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Городоцького районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2018 року про повернення заяви позивачеві,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Хмельницького обласного центру зайнятості (далі - Центр зайнятості), в якому просила суд поновити її на посаді заступника начальника відділу з надання соціальних послуг, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 60 000 грн.

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Суд виходив з того, що позовна заява за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а позивач не усунула цих недоліків відповідно до ухвали суду від 7 вересня 2018 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач усунула недоліки позовної заяви в повному обсязі, внаслідок чого підстав для її повернення немає.

Центр зайнятості подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позовна заява ОСОБА_4 не відповідає вимогам закону, тому суд правомірно повернув її позивачеві.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вимоги до змісту позовної заяви встановлені частиною 3 статті 175 ЦПК України, згідно якої позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Встановлено, що ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 7 вересня 2018 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_4 та надано позивачеві строк для усунення недоліків заяви протягом десяти днів з дня отримання нею копії ухвали.

Суд першої інстанції виходив з того, що на порушення п.п. 1, 3, 8-10 ч. 3, ч. 4 ст. 175 ЦПК України ОСОБА_4 не зазначила у заяві: коду ЄДРПОУ відповідача; обґрунтованого розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку просить стягнути позивач; відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи; підтвердження про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім того, суд вказав, що ОСОБА_4 не зазначила у позовній заяві підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

24 вересня 2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_4, в якій позивач зазначила ідентифікаційний код Центру зайнятості в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, здійснила обрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, навела обґрунтування підстав звільнення від сплати судового збору та просила суд витребувати у відповідача письмові докази.

Повертаючи заяву позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не усунула недоліків позовної заяви у належний спосіб. На думку суду, ОСОБА_4 мала подати уточнену позовну заяву та її копію для вручення відповідачу, виклавши всі обставини в цій заяві.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам процесуального закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви №6778/05, справа «МПП «Голуб» проти України», зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція), гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов'язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа "Golder v. The United Kingdom", рішення від 21 лютого 1975 року, cерія АN 18, ст. 13 - 18, п. 28 - 36). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі "Brulla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року, п. 33).

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення у справі "Bellet v. France" від 4 грудня 1995 року, серія А, №333-Б, ст. 42 п. 36).

Матеріали справи вказують на те, що позовна заява ОСОБА_4 містить зрозумілий зміст позовних вимог і достатній виклад обставин, якими позивач обґрунтовує ці вимоги. Незначні недоліки позовної заяви не створюють суду перешкоди для належного з'ясування підстав і предмету заявленого позову.

ОСОБА_4 погодилася усунути неповноту позовної заяви, на яку вказав суд. При цьому позивач виконала на власний розсуд і по своєму розумінню вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом викладення обставин в окремій заяві. Неподання нею уточненої (узагальненої) позовної заяви не може бути визначальним критерієм для висновку суду про повернення позовної заяви, оскільки це призведе до непропорційного обмеження реалізації позивачем права доступу до суду.

Позовна заява ОСОБА_4 не може бути повернута позивачеві з підстав, указаних в оскаржуваній ухвалі, тому ця ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору в частині вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, разом із тим, вона не користується пільгами зі сплати судового збору за вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції не звернув уваги на цю обставину при вирішенні питання про повернення заяви позивачеві.

Керуючись ст.ст. 374, 367, 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Городоцького районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2018 року про повернення заяви позивачеві скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ Т.В. Спірідонова

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк