1Справа № 335/9479/17 2/335/213/2018
16 квітня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Шалагінової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визначення частки в спільній сумісній власності на нерухоме майно, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом та зняття заборони відчуження нерухомого майна,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач-1), третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визначення частки в спільній сумісній власності на нерухоме майно, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом та зняття заборони відчуження нерухомого майна.
В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням їх уточнення в процесі розгляду справи) зазначив, що з 27.08.1999 він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6. 25.02.2015 ОСОБА_6 за його згодою уклала з відповідачем-1 договір довічного утримання ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за № 450. За умовами договору ОСОБА_6 та відповідачу-1 на умовах довічного утримання та догляду за відчужувачем було передано у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1. 07.09.2016 померла дружина позивача ОСОБА_6, а 01.10.2016 померла відчужувач майна ОСОБА_7 Позивач у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини, проте, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав не виділення часток в спільній сумісній власності співвласників. Позивач вказує, що спадковим майном є частка в праві сумісної власності, яка на день смерті спадкодавця визначена не була. Вирішити питання про виділення часток майна самостійно позивач не може, оскільки відповідачем-1 не надано згоди на визначення часток співвласників в праві спільної сумісної власності. Також вказує на наявність перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна, накладеної 25.02.2015 приватним нотаріусом ОСОБА_4 при посвідченні договору довічного утримання. В цей же час, договір довічного утримання припинив свою дію у звязку зі смертю відчужувача. Самостійно зняти заборону на відчуження позивач не має можливості, оскільки не є особою, в інтересах якої накладено обтяження майна.
Просив визначити частки співвласників ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 по ? частини квартири за кожним, визнати за ним право власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 та зобовязати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 зняти вищезазначену заборону відчуження квартири.
15.12.2017 набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, за яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) викладено у новій редакції.
Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
З огляду на викладене, оскільки дана цивільна справа станом на 15.12.2017 перебувала в процесі судового розгляду, судом продовжено її розгляд в порядку загального позовного провадження, про що судом постановлено ухвалу від 03.01.2018, якою також встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
Ухвалою суду від 03.01.2018 до участі в даній цивільній справі в якості співвідповідача залучено приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (далі відповідач-2).
Ухвалою суду від 22.03.2018 до участі в даній цивільній справі в якості співвідповідача залучено територіальну громаду м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (далі відповідач-3).
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач-1 в судове засідання повторно не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями. Причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не надав. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав.
Відповідач-2 в судове засідання не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином рекомендованими листами із повідомленнями. Причини неявки у судове засідання не повідомила, відзив не надала. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надавала.
Представник відповідача-3 в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням, відзив не надав. Від представника відповідача-3 надійшла заява, за змістом якої, просив розглянути справу за його відсутності та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
Третя особа в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Від третьої особи неодноразово надходили заяви, за змістом яких він просив розглядати справу без його участі та ухвалити рішення на розсуд суду.
За таких обставин, судом у судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів на підставі статей 280, 281 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.
25.02.2015 між ОСОБА_7 (далі Відчужувач) з одного боку та ОСОБА_6 і ОСОБА_3 (далі Набувачі) з іншого боку було укладено договір довічного утримання. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований за реєстровим № 450 (арк. справи 8). У цей же день приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 наклала заборону відчуження квартири АДРЕСА_2.
За вимогами ст. 744 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 набули право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2.
07.09.2016 померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 368520, виданим 07.07.2016 Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 87 (арк. справи 6).
Після смерті ОСОБА_6 залишилася спадщина у вигляді належної їй частини квартири АДРЕСА_2.
Позивач ОСОБА_1 доводився чоловіком померлій ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖС № 072280, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя 27.08.1999, актовий запис № 286 (арк. справи 7).
Судом встановлено, що за життя спадкодавця не були визначені ідеальні частки у спільній сумісній власності між нею та відповідачем-1.
01.10.2016 померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 368527, виданим 01.10.2016 Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 94 (арк. справи 10).
Спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась, що підтверджується листом державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 11.11.2017 № 2209/01-16, який надійшов до суду 16.11.2017 на виконання ухвали суду від 24.10.2017 про витребування доказів (арк. справи 33).
Судом було досліджено матеріали спадкової справи № 29 за 2016 рік, заведеної після смерті 07.09.2016 ОСОБА_6, засвідчена копія якої надійшла до суду 20.11.2017 на виконання ухвали суду від 24.10.2017 про витребування доказів
Зокрема, матеріалами спадкової справи підтверджується, що позивач у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (арк. справи 41).
10.08.2017 позивач звернувся до третьої особи із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_2 (арк. справи 78).
Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 від 10.08.2017 про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої 07.09.2016 спадкодавця ОСОБА_6 (арк. справи 79).
Відмова у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що станом на день смерті спадкодавця ОСОБА_6, тобто на день відкриття спадщини, не надано жодних доказів або рішень суду щодо визначення розміру ідеальних часток ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в праві сумісної власності. Співвласник ОСОБА_3 до нотаріуса із заявою про визначення частки в спільній сумісній власності не звертався.
Відтак, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом з тих підстав, що між співвласниками не було визначено часток у спільній сумісній власності.
Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Як передбачено ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Як випливає з листа Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 17.10.2016 № 4507-04-09-3 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на день смерті ОСОБА_6 був зареєстрований з нею за однією адресою: м. Запоріжжя, буд. ГвардійськийАДРЕСА_3 (арк. справи 57).
Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, із дотриманням вимог ст.ст. 12691270 ЦК України, в установлений законом шестимісячний строк, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.
Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6 в частині, що стосується спірного нерухомого майна, немає, що підтверджено матеріалами спадкової справи.
Проте, як встановлено судом вище, квартира перебувала у спільній сумісній власності відповідача-1 та померлої дружини позивача. Частки у спільній сумісній власності визначені ними не були. Відповідач-1 в добровільному порядку із відповідною заявою про виділення часток до нотаріуса не звертався, а позивач не наділений таким правом.
Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
За змістом ч. 3 ст. 746 ЦК України якщо набувачами за договором довічного утримання є кілька фізичних осіб, вони стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання (догляду), на праві спільної сумісної власності. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, їх обов'язок перед відчужувачем є солідарним.
Отже, виходячи з положень ч. 3 ст. 746 та ч. 1 ст. 357 ЦК України частки співвласників у спільній сумісній власності вважаються рівними. Відтак, частки ОСОБА_6 та ОСОБА_3 становлять по ? частини квартири. Не міститься застережень щодо визначення іншого розміру часток у спільній сумісній власності й в договорі довічного утримання.
Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.
В даному випадку ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з метою оформлення спадщини. Однак, за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину (відсутність документа чи судового рішення, яким би було виділено частку в спільній сумісній власності), ОСОБА_1 позбавлений можливості оформити свої спадкові права. Отже, в даному випадку відсутній інший, крім судового, порядок для відновлення порушеного права позивача.
Вирішуючи позовні вимоги про зобовязання приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 зняти заборону відчуження з нерухомого майна, суд виходить з такого.
Як випливає з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, сформованого 25.02.2015 при посвідченні вищевказаного договору довічного утримання, відповідачем-2 було накладено обтяження на відчужене нерухоме майно, № запису про обтяження 8853988 (арк справи 9).
Листом відповідача-2 від 04.08.2017 за вих № 301/01-16 позивача проінформовано, що зняття заборони відчуження за заявою спадкоємців набувача за договором довічного утримання чинним законодавством не передбачено (арк. справи 12).
За змістом ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» заявником щодо припинення обтяження нерухомого майна може бути орган державної влади, його посадова особа, якими встановлено, змінено або припинено обтяження, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, або уповноважені ними особи у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення обтяження речових прав.
В даному випадку позивач не є особою, в інтересах якої було встановлено обтяження.
Разом із цим, відповідач-2, відмовляючи позивачеві у знятті заборони на відчуження нерухомого майна не врахувала, що за ч. 2 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.
Як встановлено судом вище, 01.10.2016 померла ОСОБА_7 (відчужувач за договором довічного утримання). Отже, договір довічного утримання припинився.
Наявність обтяження нерухомого майна позбавляє ОСОБА_1 можливості оформити свої спадкові права та зареєструвати своє право власності на належну йому частину квартири в органах реєстраційної служби. Отже, порушене право позивача в цій частині підлягає захисту шляхом зобовязання приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_2, накладену 25.02.2015 при посвідченні договору довічного утримання від 25.02.2015.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 внаслідок чого вони підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 7682, 89, 141, 263265, 280283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визначити частки співвласників ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 по ? частини квартири за кожним.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 7 вересня 2016 р.
Зобовязати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_2, накладену 25 лютого 2015 р. за реєстровим № 451 при посвідченні договору довічного утримання від 25 лютого 2015 р. за реєстровим № 450, укладеного між ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_6 і ОСОБА_3 з іншого боку.
Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16 квітня 2018 р.
Повне судове рішення виготовлене 20 квітня 2018 р.
Копія заочного рішення направляється сторонам, які не зявилися в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, третіми особами до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Шалагінова