Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 522/18290/16

провадження № 61-29903св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - відповідач - ОСОБА_1,

представник позивача - відповідача - ОСОБА_2,

відповідач - позивач - Одеська міська рада,

представник відповідача - позивача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 15 червня 2017 року у складі судді Шенцевої О. П.,та рішення апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради, у якому просила встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 в період з 01 березня 2009 року

по ІНФОРМАЦІЯ_4, та встановити факт прийняття нею спадщини, що складається з квартири АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4

Позовна заява мотивована тим, що з березня 2009 року позивач проживала разом із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі АДРЕСА_1. Дана квартира належить ОСОБА_4 на праві приватної власності. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла. Після смерті останньої відкрилась спадщина на вказану квартири АДРЕСА_1.

Оскільки позивач проживала із ОСОБА_4 у зазначеній квартирі з березня 2009 року, була пов'язана з нею спільним побутом, мала взаємні права та обов'язки, вела спільний бюджет та спільне господарство, та враховуючи відсутність у спадкодавця ОСОБА_4 інших спадкоємців, ОСОБА_1 І вважає себе спадкоємцем четвертої черги.

Позивач також посилалась на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 вона залишилась проживати в квартирі АДРЕСА_5 тобто фактично прийняла спадщину.

Одеська міська рада звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1, у якому просила визнати спадщину відумерлою, в зв'язку з тим, що спадкоємців на спадкове майно немає, а ОСОБА_1 виселити, як особу, що проживає без достатніх правових підстав.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 зареєстрована в іншому жилому приміщення - квартирі АДРЕСА_2 в

м. Одесі, не може вважатися особою, що проживала разом зі спадкодавцем однією сім'єю. Одеська міська рада також указує на відсутність відомостей про проживання ОСОБА_1 в квартирі, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 і на те, що була членом сім'ї

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зустрічний позов Одеської міської ради залишено без задоволення.

Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 01 березня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_4. Встановлено факт прийняття спадщини, що складається з квартири АДРЕСА_6, ОСОБА_1 після смерті

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4,

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 проживала спільно з ОСОБА_4 з березня 2009 року, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

11 листопада 2015 року ОСОБА_1 було подано заяву про прийняття спадщини за законом, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено через відсутність родинних зв'язків, чи рішення суду про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 протягом останніх п'яти років.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову Одеської міської ради, місцевий суд виходив із того, що задоволення первісного позову повністю виключає задоволення вимог за зустрічним позовом, оскільки відсутні підстави, на які посилається позивач за зустрічним позовом, а саме, на відсутність спадкоємців, в результаті чого спадкове майно може бути визнане відумерлим та виселення ОСОБА_1 . зі спірної квартири, як особи, що не має належних правових підстав.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про доведеність ОСОБА_1 факту постійного, спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 в

м. Одесі протягом останніх п'яти років.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Одеська міська рада просить скасувати ухвалені у справі рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, зустрічний позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на обґрунтування факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю у розумінні положень частини другої статті З СК України. Відсутні підтвердження взаємних прав та обов'язків вказаних осіб, пов'язаність спільним побутом. Сплата побутових послуг та придбання побутової техніки спадкодавцем, спілкування, купівля продуктів харчування, ліків, а згодом і поховання не свідчать про спільне проживання та наявність спільного побуту, взаємні права і обов'язки, як передбачено статтею 1264 ЦК України.

Касаційна скарга також містить посилання на те, що суд допустив суперечності. Встановивши, що позивач та спадкодавець проживали за різними адресами, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для застосування положень статті 1264 ЦК України та частини другої статті 3 СК України й встановлення факту проживання однією сім'єю позивача зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Суд не дав оцінки тій обставині, що спадкодавець ОСОБА_4 з 09 вересня 2008 року по день смерті перебувала на обліку в територіальному центрі соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян як одинока, проживаюча самотньо людина.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року відкрито поновлено Одеській міській раді строк на касаційне оскарження, відрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 зводяться до того, що касаційна скарга необґрунтована. Відзив містить посилання на те, що при вирішення спору, суд правильно застосував норми матеріального права і норми процесуального права не порушено, у зв'язку із чим у задоволенні касаційної скарги слід відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У травні 2018 року справу передано до Верховному Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_4 В відкрилась спадщина за законом на майно, яка складається з квартири АДРЕСА_4. Спадкоємці за законом першої, другої та третьої черги відсутні.

За положеннями статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю.

За змістом частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Суд установив, що за заявою ОСОБА_1 від 11 листопада 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу

Тиквенко М. О. до спадкового реєстру внесені відомості про заведену спадкову справу щодо спадкодавця ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4. Проте відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 протягом останніх п'яти років.

За змістом статті 10 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судом, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статі 60 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судом, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Статтею 57 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судом, установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з частиною першою статті 58, частиною другою статті 59 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судом, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У той же час відповідно до частини другої і третьої статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що у період з 01 березня 2009 року по 21 жовтня 2015 рокупозивач брала участь у веденні господарства, побуті та догляді спадкодавця ОСОБА_4, суд дійшов висновку, що у них склалися сімейні відносини на ґрунті взаємних прав та обов'язків.

Суд зазначив, що факт спільного проживання спадкодавця та позивача протягом останніх п'яти років у квартирі АДРЕСА_4 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, квитанціями про сплату комунальних послуг, квитанціями про оплату товарів (побутової техніки, лікарських засобів, предметів вжитку), договором-замовленням на організацію та проведення поховання, квитанцією про оплату послуг, пов'язаних із похованням

ОСОБА_4

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Визнаючи за ОСОБА_1 право на спадкування згідно із статтею 1264 ЦК України, суди виходили виключно з показів свідків.

Проте залишилось не з'ясованим, чи дотримано позивачем порядок вселення в квартиру спадкодавця, чи було це приміщення постійним місцем її проживання, чи зберігає позивач за собою право користування іншим жилим приміщеннями, ураховуючи той факт, що вона зареєстрована в АДРЕСА_7, саме по собі понесення витрат на поховання не можуть бути підтвердженням факту спільного проживання.

Суд взагалі не з'ясував, хто є власником зазначеної квартири.

Суд не встановив, яким чином позивач опікувалася спадкодавцем, чи надавала допомогу, яку спадкодавець потребувала за своїм віком та станом здоров'я, чи не було дозволено ОСОБА_1 тимчасове проживання в спірному жилому приміщенні приміщенні з метою догляду за ОСОБА_4

Крім того, суд не дав жодної правової оцінки акту обстеження соціальних і матеріально-побутових умов проживання, згідно з яким ОСОБА_4,

20 травня 1949 року, перебувала на обліку в територіальному центрі соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян з вересня 2008 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто понад шість років як одинока, проживаюча самотньо людина. Суд не з'ясував, які саме послуги їй надавались (а. с. 122).

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року скасувати.

Праву передати на новий розгляд до першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська