Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2018 Справа №607/13117/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Дзюбича В.Л.,

з участю секретаря судового засідання Зубко О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 листопада 2006 року помер її дідо ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно 1/5 частину житлового будинку загальною площею 173,2 кв.м, в тому числі житловою площею 95,9 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Красівка по вул. Б. Хмельницького, 43 Тернопільського району Тернопільської області. Спадщину прийняла дружина померлого баба позивача ОСОБА_4, яка 19 травня 2013 року також померла не оформивши належним чином свої спадкові права. У відповідності до заповіту від 19 квітня 2007 року ОСОБА_4 заповіла усе належне їй на день смерті майно позивачу ОСОБА_1, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може у звязку з відсутністю державної реєстрації та правовстановлюючих документів на імя померлої ОСОБА_3, тому позивач просить суд визнати за нею право власності на 2/5 частини житлового будинку загальною площею 173,2 кв.м, в тому числі житловою площею 95,9 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Красівка по вул. Б. Хмельницького, 43 Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті діда баби ОСОБА_4, померлої 19 травня 2013 року.

Позивач подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позові, та просить задовільнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із свідоцтва про одруження серії ЯУ №927057 від 16 червня 1955 року, виданого Красівською сільською радою Великобірківського району Тернопільської області, 15 жовтня 1947 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5, у звязку з чим остання змінила прізвище на «Лилик».

21 листопада 2006 року ОСОБА_3 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ИД №030898 від 22 листопада 2006 року, видане Дичківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.

Згідно довідки №1008 від 10 жовтня 2017 року, виданої ОСОБА_2 сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_3 постійно проживав та перебував на реєстраційному обліку до дня смерті за адресою: с. Красівка Тернопільського району Тернопільської області, вул. Б.Хмельницького, буд. №43. За вищевказаною адресою на день його смерті були зареєстровані і проживали: голова двору ОСОБА_3, дружина ОСОБА_4, дочка ОСОБА_6, внук ОСОБА_7, внучка ОСОБА_1, правнучка ОСОБА_8, правнук ОСОБА_9.

Як зазначено в інформаційній довідці №916 від 17 серпня 2017 року, виданій Тернопільським РГБТІ, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація житлового будинку №43 по вул. Б. Хмельницького в с. Красівка Тернопільського району Тернопільської області за ОСОБА_3 в бюро не проведена.

У відповідності до Інформаційної довідки №917, виданої Тернопільським РГБТІ 21.08.2017 року станом на 18.08.2017 року будинковолодіння №43 по вул. Б. Хмельницького у с. Красівка Тернопільського району Тернопільської області рахується за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.2 ст.123 ЦК УРСР (1963 року), розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, на момент смерті діда позивача ОСОБА_3 останньому належала на праві власності 1/5 частина будинковолодіння №43 по вул. Б. Хмельницького у с. Красівка Тернопільського району Тернопільської області на правах члена колгоспного двору.

Відповідно до ч.1 ст.1220 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті-ст.1218 ЦК України.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї-ч.3 ст.1268 ЦК України.

Як встановлено судом, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 були його дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_6, які на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, в установлений законом строк про відмову від спадщини не заявили, а тому в силу вимог ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті чоловіка та батька ОСОБА_3, успадкуваши кожна по 1/10 частині будинковолодіння №43 по вул. Б. Хмельницького у с. Красівка Тернопільського району Тернопільської області(1/5:2=1/10).

Таким чином, після смерті чоловіка частка бабусі позивача- Лилик А.М. у спірному будинковолодінні склала 3/10 частини, з яких 1/5 частина належала померлій як члену колгоспного двору, та 1/10 частка була успадкована нею після смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер 21.11.2006 року (1/5+1/10=3/10), однак остання в установленому законом порядку не здійснила оформлення своїх спадкових прав та не провела державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ИД №155261 від 20 травня 2013, виданого Дичківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_4 померла 16 травня 2013 року.

Як слідує із заповіту, посвідченого 09 квітня 2007 року секретарем Дичківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_4 все своє майно заповіла ОСОБА_1.

Із інформаційної довідки №915 від 17 серпня 2017 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, вбачається, що за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація житлового будинку №43 по вул. Б. Хмельницького в с. Красівка Тернопільського району Тернопільської області за ОСОБА_4 в бюро не проведена.

Відповідно до вимог ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як встановлено судом, після смерті ОСОБА_4 Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №469/2016 за заявою про прийняття спадщини за заповітом, що надійшла 19.09.2016 року від позивача ОСОБА_1 Вказане підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45119394 від 19.09.2016 року.

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_10 №2515/02-14 від 26.09.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусі ОСОБА_4, померлої 19 травня 2013 року у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Власник може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Аналізуючи вищенаведені обставини, беручи до уваги наявність заповіту, відповідно до якого ОСОБА_4 заповіла усе належне їй майно позивачу, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 19.05.2013 року, право власності на 3/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 173,2 кв.м. житловою площею 95,9 кв.м., що знаходиться за адресою вул. Б. Хмельницького, 43 у с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області, 1/5 частина якого належала померлій як частка у майні колгоспного двору та 1/10 частина була успадкована нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер 21.11.2006 року. У задоволенні позовних вимог щодо спадкування 1/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою вул. Б. Хмельницького, 43 у с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області після смерті діда ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки позивач не являється спадкоємцем як по закону, так і за заповітом після смерті вказаної особи, враховуючи те, що спадщина буда прийнята спадкоємцями першої черги за законом ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 212, 217, 223 Цивільного процесуального кодексу; ч.1 ст.1218, ст.1220, ч.1 ст.1261, ст.1268, ст.1273 ЦК України, суд, -

Вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 173,2 кв.м. житловою площею 95,9 кв.м., що знаходиться за адресою вул. Б. Хмельницького, 43 у с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 19 травня 2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_11