КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/23472/17

номер провадження: 22-ц/824/859/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року, ухвалене у складі судді Комаревцевої Л.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Профкому первинної профспілкової організації державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник» про оскарження неправомірних дій та бездіяльності, відшкодування завданої шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Профкому первинної профспілкової організації державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник» (далі - Профком первинної профспілкової організації ДП «Київський державний завод «Буревісник») про оскарження неправомірних дій та бездіяльності, відшкодування завданої шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 07 серпня 1975 року ОСОБА_1 працювала на ДП «Київський державний завод «Буревісник» на посаді інженера ІІ категорії з посадовим окладом з 01 грудня 2008 року у розмірі 1 205 грн. та була членом первинної профспілкової організації ДП «Київський державний завод «Буревісник» й сплачувала членські внески. З 2008 року наДП «Київський державний завод «Буревісник» було запроваджено режим неповного робочого часу та разом із профкомом були прийняті спільні рішення, якими погіршено положення працівників, скасовано нарахування та виплати лікарняних. У ДП «Київський державний завод «Буревісник» було запроваджено надання працівникам неоплачуваних відпусток на час простою, проте відповідач не вбачав в цьому порушень прав працівників. Згідно з наказом ДП «Київський державний завод «Буревісник» від 15 березня 2014 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Вказував, що звільнення позивача було проведено з порушенням порядку, оскільки на засідання профкому 17 січня 2014 року її не запрошували та про прийняте рішення їй не було відомо. 06 жовтня 2014 року ОСОБА_1 направила на адресу голови профкому заяву з проханням надати їй подання ДП «Київський державний завод «Буревісник» до профкому про її звільнення, рішення профкому щодо її звільнення, документи про проведення реструктуризації підприємства та склад членів профкому. 18 лютого 2015 року позивач отримала відповідь про те, що запитувані нею документи можуть бути надані лише на запит суду. Вказував, що при звільненні ОСОБА_1 лише 17 березня 2014 року їй було видано трудову книжку, однак належні їй до виплати грошові кошти підприємством не виплачені, незважаючи на її неодноразові звернення до ДП «Київський державний завод «Буревісник». Зазначав, що відсутність дій щодо захисту прав працівників підприємства є неправомірною бездіяльністю відповідача. Вказував, що із заробітної плати ОСОБА_1 щомісячно стягувались членські внески до профкому у період з серпня 2008 року по березень 2014 року в загальній сумі 309 грн 65 коп., які не були використані за призначенням і ОСОБА_1 не отримувала благ щодо належних умов праці та соціального життя. Крім того, на листування з головою профкому позивачем були понесені витрати у сумі 03 грн 30 коп. Також вказував, що внаслідок неправомірних дій та бездіяльності відповідача ОСОБА_3 заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач визначила у сумі 15 000 грн.

З урахуванням наведеного, представник позивача просив визнати протиправними дії та бездіяльність Профкому первинної профспілкової організації ДП «Київський державний завод «Буревісник», стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 відрахування із заробітної плати за період з серпня 2008 року по березень 2014 року у розмірі 309 грн 65 коп., понесені витрати на послуги поштового зв'язку у розмірі 03 грн 30 коп. та моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач незаконно надав згоду ДП «Київський державний завод «Буревісник» щодо надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати. Суд не дав належної оцінки обставинам щодо постійної затримки заробітної плати на підприємстві з вини ДП «Київський державний завод «Буревісник» та за згоди профкому. Також вказує, що суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 сплачувала членські внески лише з серпня 2008 року, оскільки такі внески вона сплачувала з серпня 1975 року. Крім того зазначає, що суд не дав правової оцінки фактам фальшування та підробки офіційних документів з боку голови профкому ОСОБА_4

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працювала в ДП «Київський державний завод «Буревісник» з 07 серпня 1975 року та була звільнена 15 березня 2014 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з розірванням з нею трудового договору.

За час роботи у ДП «Київський державний завод «Буревісник» ОСОБА_1 була членом первинної профспілкової організації ДП «Київський державний завод «Буревісник» й добровільно сплачувала членські внески. Будь-якого примусу у вступі до профспілки та сплаті членських внесків не здійснювалося.

Обгрунтовуючи вимоги позову про стягнення з відповідача сплачених членських внесків у період з серпня 2008 року по березень 2014 року у загальній сумі 309 грн. 65 коп., представник позивача - ОСОБА_2 зазначав, що такі внески не були використані за призначенням та позивач не отримувала жодних благ, ні в належних умовах праці, ні в соціальному житті.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність наведених вище вимог, оскільки Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», Статутом Профспілки суднобудування України та Рекомендаціями щодо порядку сплати та обліку членських профспілкових внесків, затверджених постановою Президії ЦК Профспілки працівників суднобудування України від 24 жовтня 2006 року, не передбачено повернення членських профспілкових внесків членам профспілки.

Положенням про первинну профспілкову організацію передбачено, що членські профспілкові внески сплачуються із заробітної плати згідно з заявою члена профспілки. Кошти первинної профспілкової організації, які залишаються в неї після відрахувань вищим за рівнем органам, витрачаються згідно з кошторисом, затвердженим профкомом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 мала право й можливість написати заяву про вихід з членів профспілки, припинення настає після подання заяви та прийняття рішення профкомом первинної профспілкової організації, а отже і припинення відрахувань членських профспілкових внесків з часу прийняття рішення. Однак позивач вказаних дій не вчинила. Разом з тим, вона користувалась соціальним захистом згідно з положеннями колективного договору. Доказів про те, що вона не користувалась цим правом, позивач суду не надала.

Також судом першої інстанції вірно встановлено відсутність взаємозв'язку між вимогою про повернення членських профспілкових внесків та претензій щодо неналежних умов праці, оскільки забезпечення належних умов праці віднесено до обов'язку роботодавця, а не до профспілки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав необгрунтованими посилання позивача на незаконність дій відповідача з приводу ненадання інформації на її запит від 06 жовтня 2014 року, оскільки питання щодо проведення на підприємстві реструктуризації відносяться до компетенції роботодавця, а не профкому.

Судом першої інстанції встановлено, що реструктуризація ДП «Київський державний завод «Буревісник» розпочалась у січні 2014 року на підставі дозвільних документів ДК «Укроборонпром». Про зміни в штатному розписі підприємства та розірвання трудових договорів видано наказ №6 від 11 січня 2014 року. За поданням ДП «Київський державний завод «Буревісник» 17 січня 2014 року профкомом первинної профспілкової організації ДП «Київський державний завод «Буревісник» проведено засідання профспілкового комітету, на якому прийнято рішення (протокол № 270) про надання згоди на звільнення працівників заводу за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Засідання профкому первинної профспілкової організації відбулось 17 січня 2014 року в п'ятницю, коли була можливість зібрання більшої половини членів профкому відповідно до пункту 51 статуту Профспілки працівників суднобудування України.

Рішення профкому були своєчасно доведені до керівництва підприємства ДП «Київський державний завод «Буревісник», про що свідчить наказ від 15 березня 2014 року про звільнення ОСОБА_1

Отже, встановивши наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 відрахування із заробітної плати у період з серпня 2008 року по березень 2014 року у розмірі 309 грн 65 коп. та понесених позивачем витрат на послуги поштового зв'язку у розмірі 03 грн 30 коп.

Крім того, колегія суддів враховує, що понесені ОСОБА_1 витрати на послуги поштового зв'язку не є збитками у розумінні ст.22 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із їх необґрунтованості.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 сплачувала членські внески з серпня 2008 року, оскільки такі внески вона сплачувала з серпня 1975 року, є необґрунтованими, оскільки як вбачається зі змісту позову, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача відрахування із заробітної плати за період з серпня 2008 року по березень 2014 року у розмірі 309 грн 65 коп.

Таким чином, з урахуванням вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, якою встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, у суду першої інстанції не було підстав для перевірки обставин сплати ОСОБА_1 членських внесків до профкому, починаючи із серпня 1975 року.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд не дав правової оцінки фактам фальшування та підробки офіційних документів з боку голови профкому ОСОБА_4, є безпідставними, оскільки вони не підтверджені представником позивача належними доказами та є його припущеннями, а відповідно до положень ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді