Справа № 758/8859/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Цукурової Д.В.,

за участю : представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача- Гречкосій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «РОДОВІД БАНК», в якому просила визнати недійсним кредитний договір від 10.08.2007р. на суму кредиту 174 250,00 доларів США, а також просила визнати недійсним іпотечний договір від 10.08.2017р.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.08.2007р. між нею та відповідачем в м. Донецьк був підписаний кредитний договір, згідно умов якого їй повинні були надати кредитні кошти в розмірі 174 250, 00 доларів СШАстроком погашення до 10.08.2028р. зі сплатою 12% річних за користування кредитними коштами. Кошти повинні булиїй видані через касу банку. Але кредитні кошти від відповідача вона не отримувала, просить визнати недійсним спірний кредитний договір. Крім цього, вказує те, що при підписанні вказаного договору її волевиявлення було на 12% річних, як зазначено в п.1.3 договору, але реальна процентна ставка за кредитним договором складає 16% річних, що є підставою згідно ч.3 ст.203, ч.1ст. 215 ЦК України визнати правочин недійсним, вважає, що банк ввів цим самим її в оману. Також просила визнати недійсним договір іпотеки від 10.08.2007р. як похідний, який укладався в забезпечення виконання зобов'язання.

В подальшому під час розгляду справи, представником позивача було збільшено розмір позовних вимог в порядку ст. 31 ЦПК України, представник просив також визнати недійсним п.4.14 кредитного договору, яким передбачена сплата позичальником комісії банку 0,2% від загальної суми наданого кредиту, оскільки на підставі ст.ст.11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» така комісія є несправедливою і такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, просив визнати кредитний договір за ч.1 ст.203 ЦК України ( банк ввів в оману позивача про умови кредитування) та ч.3 ст.203 ЦК України ( волевиявлення учасника правочину не відповідало його внутрішній волі на підписання процентної ставки яка фактично складає 15,57 %).

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, з тих підстав, що позивач отримала кредит на купівлю квартири в м. Донецьк, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.08.2007р.. Якби вона не отримала кредит, то не придбала б квартиру. Наразі, не всі документи кредитної справи збереглись при перевезенні банківських документів з м.Донецька, і вимоги про стягнення заборгованості банк не заявляє, строк дії договору не закінчився, просив застосувати строки позовної давності та відмовити в позові. Іпотека знімається після повного погашення кредиту.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 10 серпня 2007 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК» (Донбаська філія, якого розташована у м. Донецьк) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № Д002/ІЖ-330.07.1.

Предметом договору відповідно до п. 1.1. є надання банком кредиту позичальнику на купівлю квартири, що зазначена у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15536331, на загальну суму 174 250, 00 доларів США, строком по 10.08.2028р. включно.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4 договору для обліку виданого кредиту банк відкриває позичальнику позичковий рахунок НОМЕР_1. Процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 12 % річних. Для обліку нарахованих процентів за користування кредитом банк відкриває позичальнику рахунок НОМЕР_2.

Відповідно п. 2.1. договору банк зобов'язався надати кредит у розмірі 174 250, 00 доларів США на купівлю квартири. Видача кредиту здійснюється шляхом видачі готівки з каси Банку.

Згідно п. 3.1. договору, для забезпечення зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, пені за несвоєчасну сплату процентів, штрафу, а також відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов цього договору є іпотека квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 4.1 договору, ОСОБА_2 зобов'язалась погашати кредит рівними частинами в сумі 691,47 доларів США щомісячно, в строк до 10 числа кожного місяця, починаючи з вересня місяця 2007 року шляхом внесення готівкою чи перерахуванням зі свого поточного рахунку на рахунок, вказаний у пункті 1.2. договору.

Згідно п. п. 4.11, 4.14 Договору, позичальник також зобов'язався забезпечувати протягом дії договору, страхування майна, переданого в іпотеку банку відповідно до п. 3.1 цього договору, на строк до повного виконаннязобов'язань шляхом укладання щорічно 09 серпня договорів страхування зі страховими компаніями, визначеними банком, а також не здійснювати дій, направлених на зміну їх умов, що можуть призвести до зниження розміру страхових виплат на користь банку. Починаючи з місяця наступного за звітним, сплачувати банку комісію за управління кредитом у розмірі 0,2% від загальної суми наданого кредиту. Сплата комісії здійснюється щомісячно, в гривні по курсу НБУ на день сплати.

10 серпня 2007 року між ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору купівлі-продажу ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 зазначену квартиру. Продаж квартири було вчинено за погоджену сторонами суму в розмірі 1 035 250, 00 грн. В пункті 4 Договору купівлі-продажу зазначено, що ОСОБА_3 засвідчила, що вказану суму вона отримала від ОСОБА_2 в приміщенні Донбаської філії ВАТ «РОДОВІД БАНК» за адресою: м. Донецьк, пр. Ілліча, 17-Б, повністю до підписання цього договору.

Також 10 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «РОДОВІД БАНК» був укладений Іпотечний договір № Д002/ІЖ-330/1.07.1., відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед відповідачем за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього, щодо сплати процентів, неустойки, вчасно та в повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї сум, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості за кредитним договором та цим договором, передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Тобто, це свідчить , що позивач придбала квартиру за кредитні кошти, які отримала у відповідача.

10.08. 2007р.між ВАТ «РОРДОВІД БАНК» та ОСОБА_4 був укладенийдоговір поруки № Д002/ІЖ-330/2.07.1, відповідно до якого останній зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язаньКовальовою Н.Ф. за кредитним договором № Д002/ІЖ-330.07.1 від 10.08.2007р.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч.1-2 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (яка дія на момент виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу були відомі всі умови кредитного договору, передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», мету, для якої споживчий кредит може бути надано, тіло кредиту, тип та розмір відсоткової ставки, строк, на який надається кредит, порядок нарахування та сплати процентів за кредитом, що підтверджується його особистим підписом в кредитному договорі та додатках до кредитного договору.

Також, позивачкою був отриманий один примірник кредитного договору, що підтверджуються розпискою написаною нею власноручно 10.08.2007р., якою позивач також підтвердила, що до моменту укладення кредитного договору вона повідомлена про всі умови кредитування передбачені п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». (а.с. 137, т. 1)

Отже, підписуючи вказаний кредитний договір та послідуючі договори, а саме іпотечний договір від 10.08.2007 року, позивач погоджувалася з усіма його умовами, вважала їх справедливими по відношенню до себе, та частково погашала кредит, а тому про всі умови їй стало відомо з моменту підписання кредитного договору.

У відповідності до ч.1, ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень ч.1, ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст договору містить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1, ст.628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Посилання представника позивача, на те, що позивач не отримувала грошові кошти в сумі 174 250 доларів США за спірним кредитним договором, не ґрунтуються на обставинах справи, та спростовуються її матеріалами, оскільки судом достеменно встановлено, що кредитний договір між сторонами укладався на купівлю квартири, яка в подальшому була придбана позивачкою, що підтверджується договором купівлі-продажу укладеного в день укладення кредитного договору (10.08.2007р.). Крім цього, вказаним договором підтверджується факт передачі грошових коштів, які становлять вартість квартири, передбачену умовами договору продавцю ОСОБА_2, в приміщенні Донбаської філії ВАТ «РОДОВІД БАНК» за адресою: м. Донецьк, пр. Ілліча, 17-Б, повністю до підписання договору купівлі-продажу.

Інших доказів про походження коштів у позивача на придбання квартири, окрім як за кредитні, представником позивача не надано.

10.02.2011р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1, якою було викладено в новій редакції п. 7.2 кредитного договору, щодо нарахування процентів за користування кредитом.

Судом також встановлено, що позивачвносила грошові кошти на виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, що підтверджуються копіями квитанцій, які містяться в матеріалах справи та випискою з особового рахунку позивачки НОМЕР_3 з банку за період з 10.08.2007 по 21.01.2016р. (а.с.115-128, 208-219 т. 1). Тобто, визнавала всі умови.

10.12.2014р. позивачка ініціювала звернення до ТОВ «Аудиторська фірма «АудитІнформСервіс» для проведення розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки за спірним кредитним договором.

На вказане звернення ТОВ «Аудиторська фірма «АудитІнформСервіс» надало розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки від 12.12.2014р., складеного в м. Херсон, яким визначено, що реальна процентна ставка за спірним кредитним договором становить 16,0874 %.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених у законі.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 13.07.2016р. в справі була призначена судово-економічна експертиза.

Відповідно до висновку судового експерта № 12990/16-45 від 28.12.2016р. складеного КНДІСЕ, встановлено, що реальна відсоткова ставка по спінорному кредитному договору складає 15,58 %, а сукупна вартість кредиту складає 267 721,32 доларів США за 252 періоди без врахування страхових платежів.

Розмір щомісячного платежу, визначений згідно умов спірного кредитного договору, розрахунково не відповідає відсотковій ставці, яка встановлена в п. 1.3 кредитного договору в розмірі 12,00%.

Згідно ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст..89 цього Кодексу ( за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів).

Проте,на думку суду, наявний в матеріалах справи висновок судово-економічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, щодо розміру відсоткової ставки та сукупної вартості кредиту не підтверджує і не спростовує обставини, на яку посилався представник позивачакоштівяк на підставу вимог, щодо не отримання кредитних грошових в касі банку.

Як вбачається з умов кредитного договору, сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та отримали те, на що вони розрахували при укладенні договору, а отже, суд приходить до висновку, що позивач був обізнаний про усі умови кредитування, що підтверджується наявністю підпису позивача на кредитному договорі.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд не вважає поважними причини пропуску строку те, що про своє порушене право позивач дізналась лише після звернення 12.12.2014р. до ТОВ «Аудиторська фірма «АудитІнформСервіс» зі звернення провести розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту. Позивач мала право звернутись за юридичною консультацію в будь-який час, але не скористалась цим правом. А відтак, строк позовної давності повинен відраховуватись від дати підписання договору -тобто 10.08.2007р.

Таким чином строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом сплив 11.08.2010р.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за попуском строку позовної давності.

Оскільки не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору, то не підлягають задоволенню і похідна від неї вимога про визнання недійсним іпотечного договору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 16, 203, 230, 256, 257, 267, 533, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 77-83, 89, 95, 211, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017р., суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м.Києва через Подільський районний суд м. Києва

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення (або вручення) повного судового рішення.

Суддя Г. Б. Супрун