Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Леміш О.М ., за участю секретаря Химинець О.Я ., представника позивача ОСОБА_1Б, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя сторона Відділ реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання особи такою що втратила право на проживання в житловому будинку ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя сторона Відділ реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на проживання в житловому будинку

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.07.2014 р. за № 1166 посвідченого ПН УМНО ОСОБА_4, позивач придбав у власність житлову квартиру в АДРЕСА_1.

Відповідач по справі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в даній квартирі, однак зі слів сусідів не проживає у ній більше як три роки, про точне місце його фактичного проживання нічого не відомо. З вказаних підстав позивач просить визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування належним йому житловим приміщенням житловою квартирою в АДРЕСА_2.

Представник позивача Адвокат ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі та, посилаючись на обставини викладені в позові , просив суд такі задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився в черговий раз, однак належним чином повідомлялася судом про час та місце розгляду справи як за адресою вказаною позивачем так і за адресою одержаною на запит суду з відділу реєстрації місця проживання.

Представник Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Суд вважає за можливе на підставі ст.ст.280,281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду.Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, в сутодовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.07.2014 р. за № 1166 посвідченого ПН УМНО ОСОБА_4, позивач придбав у власність житлову квартиру в АДРЕСА_1. Право власності на дану квартиру підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.07.2014 року за №24889273.

Відповідач по справі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в даній квартирі , однак зі слів сусідів не проживає у ній більше як три роки, про точне місце його фактичного проживання нічого не відомо.

Довідкою виданою ЖРЕР №8 від 18.09.2017 року за №533 підтверджується той факт, що квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2, а також підтверджується обставина реєстрації відповідача у квартирі.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4, не проживає більше 3 років. Цей факт доводиться письмовим опитуванням адвоката сусідів по будинку про відсутність (не проживання) за місцем реєстрації ОСОБА_3 і з пояснень сусідів доводиться, що дійсно гр. ОСОБА_3 більше трьох років не проживає за місцем реєстрації.

Зокрема наведені обставини підтвердили ОСОБА_5, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ч. 2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ч.1, ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право члена сім`ї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.156, ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство.

Оскільки відповідач не проживає у вказаній квартирі більше трьох років, а також не є членами сім`ї власника квартири і не перебуває з власником квартири у сімейних відносинах.

Відповідно дост. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зобовязаний зняти відповідача з реєстрації.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 29, 316, 317, 319, 391 ЦК України, ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. .ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування належним ОСОБА_2 житловим приміщенням житловою квартирою в АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3І на користь ОСОБА_2В сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8М