Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 761/43720/16-ц

провадження № 61-270 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Піхур О. В. від 7 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Антоненко Н. О., Шкоріної О. І., Стрижеуса А. М., від 31 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 11 грудня 2007 між ним та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 89 316,46 доларів США з відсотковою ставкою 12,39 % річних, строком до 10 грудня 2032 року. Даний договір кредиту був забезпечений іпотекою на підставі договору іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, вартість якої визначена 495 919 грн.

5 грудня 2013 року сторони уклали додатковий договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору, відповідно до якого вони змінили валюту кредиту, поверненню підлягала сума у розмірі 503 894 грн 15 коп., а також погодили продаж предмета іпотеки до 5 грудня 2013 року за ціною не менше 64 540, 97 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Вказує, що він свої зобов'язання виконав, продав 5 грудня

2013 року предмет іпотеки та цього ж числа перерахував відповідачу кошти на погашення заборгованості за договором, проте кредитор продовжує стягувати з нього кошти за кредитним договором.

Просив суд визнати припиненими правовідносини за кредитним договором від 11 грудня 2007 року та зобов'язання, які випливають із цього договору.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 7 червня

2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано припиненими зобов'язання за кредитним договором від 11 грудня 2007 року, укладеним між ОСОБА_4 і ВАТ КБ «Надра» та зобов'язання ОСОБА_4, які випливають із цього договору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач свої обов'язки за кредитним договором, з урахуванням додаткової угоди до нього, виконав у повному обсязі, а тому наявні підстави для припинення зобов'язань за кредитом.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 жовтня 2017 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що позичальник виконав умови договору, сплатив всю суму заборгованості, що є підставою для застосування статті 599 ЦК України.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що 5 грудня 2013 року банк, йдучи на зустріч позичальнику, провів реструктуризацію залишку заборгованості, уклавши з ним додатковий договір до основного договору з конвертацією в національну валюту після продажу предмета іпотеки. Вказує, що 5 грудня 2013 року кошти позичальником були перераховані в рахунок погашення заборгованості за договором від 11 грудня 2007 року до укладення додаткового договору та були спрямовані на погашення відсотків за кредитним договором, а тому банк вважає, що зобов'язання між сторонами не припинилися. Крім того, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за вказаним кредитним договором, що свідчить про те, що правовідносини за вказаним кредитним договором не припинилися, а тривають.

У березні 2018 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він посилається на те, що матеріали справи не містять доказів про проведення реструктуризації за кредитом. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності кредитного боргу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій установили, що 11 грудня 2007 між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 89 316,46 доларів США з відсотковою ставкою 12,39 % річних строком до 10 грудня 2032 року. Даний договір кредиту був забезпечений іпотекою на підставі договору іпотеки, укладеного між сторонами цього ж числа, відповідно до умов якого позичальник передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, вартість якої визначена 495 919 грн.

5 грудня 2013 року між сторонами був укладений додатковий договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 11 грудня

2007 року, відповідно до умов якого сторони досягли домовленості: змінити валюту виконання зобов'язань за кредитним договором на національну валюту - гривню; встановили, що поверненню підлягає 63 041,93 доларів США; заборгованість по сплаті нарахованих та несплачених процентів

0,00 доларів США.

Відповідно до пункту 11.2 додаткового договору сторони погодили, що позичальник зобов'язаний у термін до 5 грудня 2013 року здійснити продаж предмета іпотеки за ціною не нижче 64 540,97 доларів США та направити кошти від продажу квартири на погашення боргових зобов'язань.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 5 грудня 2013 року ОСОБА_4 продав предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та відповідно до квитанції від цієї ж дати сума коштів у розмірі 64 541 доларів США була перерахована цього ж числа на рахунок ОСОБА_4 у ПАТ «КБ «Надра» з призначенням платежу: сплата боргу ОСОБА_4 за кредитним договором від 11 грудня

2007 року.

Відповідно до частини першої статей 1, 6 та 11 ЦК України наявність або відсутність прав та обов'язків сторін, припинення, зміна або виникнення прав і обов'язків учасників правовідносин встановлюються та регулюються нормами матеріального права й договором.

Тому, установлюючи наявність, відсутність або припинення правовідносин між сторонами цивільного спору, визначаючись із видом цих правовідносин і з обсягом прав та обов'язків сторін у цих правовідносинах, установлюючи фактичні обставини справи щодо правовідносин сторін, суди повинні виходити з положень норми матеріального права, яка регулює зазначені правовідносини, та, вирішуючи спір, повинні встановити всі фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору та які зазначені в нормі матеріального права, що регулює ці правовідносини.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається із виконавчого листа Першотравневого районного суду

м. Чернівці, рішенням цього суду від 24 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 521 035 грн 58 коп.

У суді апеляційної інстанції банк посилався на те, що вказаний виконавчий лист був виданий судом у зв'язку із розглядом цивільної справи за його позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11 грудня 2007 року.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з частиною другою статті 223 ЦПК України 2004 року після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть оскаржувати в іншому процесі встановлені судом факти та правовідносини.

У порушення вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув, обставини справи встановив не повно; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи; формально підійшов до доводів банку щодо наявності судового рішення про стягнення із позивача заборгованості за кредитним договором від 11 грудня 2007 року; вказуючи на припинення договірних відносин і зобов'язань ОСОБА_4, які випливають із цього договору, не звернув уваги зміст частини другої статті 223 ЦПК України 2004 року, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Встановлення вказаних обставин має велике значення для правильного вирішення спору, оскільки у разі наявності невиконаних ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 11 грудня 2007 року, таке виключає припинення правовідносин, що випливають із цієї угоди.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених статтею 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової ІриниОлександрівни задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 жовтня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до цього ж суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк