Справа № 493/2137/18
Провадження № 2/493/934/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі :

головуючого-судді БОДАШКО Л.І.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балті Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки, укладену між нею і відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за нею право власності на житловий будинок (на плані позначено літ. А) загальною площею 44,6 кв. м, житловою площею 27,5 кв. м з господарськими будівлями, а саме літньою кухнею (літ. Б), погребом з шиєю (літ. Б1, б), сараями (літ. В, Г, Д), огорожею № 1, воротами з хвірткою №№ 2, 3, вимощенням І, на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0155, розташовані по вул. Тараса Шевченка, 3 в с. Обжиле Балтського району Одеської області, які раніше на праві приватної власності належали бабі відповідача ОСОБА_4, померлій 02.10.2017 року, стверджуючи, що 16.05.2018 року вона уклала з відповідачем угоду купівлі-продажу вище вказаних житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, згідно якої сплатила відповідачу гроші у сумі 42 тис. грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач передала їй земельну ділянку, технічний паспорт на будинок, державний акт на право власності на земельну ділянку, сам житловий будинок з господарськими будівлями, пообіцяла зявитися до нотаріуса для оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріуса не зявляється, повідомила позивача про те, що робити цього не має наміру.

Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі.

Відповідач до судового засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і небажання оформити угоду купівлі-продажу у нотаріуса, просить справу розглянути за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що бабі відповідача ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно запису № 0389-1 в погосподарській книзі № 5 по Обжильській сільській раді Балтського району Одеської області належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Тараса Шевченка,3 в с. Обжиле Балтського району Одеської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 218287, виданого на підставі рішення Обжильської сільської ради Балтського району Одеської області від 10.07.2012 року № 98-VI, належала земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0155, після смерті ОСОБА_4, померлої 02.10.2017 року, спадщину у вигляді вище вказаного житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки, як спадкоємець пятої черги за законом, фактично прийняла її онука відповідач ОСОБА_3, але, свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді вище вказаного нерухомого майна вона встановленим порядком не отримала, крім неї інших спадкоємців першої - пятої черг за законом, які б претендували на спадщину, судом не встановлено, що сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаних житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки від 16.05.2018 року, згідно якого відповідач продала, а позивач придбала вище вказані житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку за 42 тис. грн. і по акту прийому-передачі від 16.05.2018 року відповідач передала, а позивач прийняла житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку, що відповідно до розписки, складеної відповідачем, вона отримала від позивача вище вказану суму грошей і взяла на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріуса.

Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Нині діючі та діючі на момент укладання договору купівлі-продажу між сторонами ст.ст. 334, 640, 657 ЦК України вимог щодо обовязкової державної реєстрації таких правочинів не містять та не повязують момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлена державна реєстрація саме речових прав на нерухоме майно, а не самих правочинів з яких набувається це право, а ст.19 цього ж Закону договори та рішення суду зазначає лише як підставу для реєстрації прав, а не як обєкт державної реєстрації.

В даному випадку не можна застосовувати положення ч.1 ст.210 ЦК України, так як вимоги державної реєстрації укладеного між сторонами договору купівлі-продажу законодавство України не передбачає, хоча раніше (до моменту укладення цього договору купівлі-продажу) таку вимогу містили положення ст.ст. 334, 557, 640 ЦК України, які повязували момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією, та про які йдеться мова в п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», однак ці положення є вже недіючі у звязку зі змінами, внесеними із Законами України № 1878-VІ (1878-17) від 11.02.2010 року, № 2756-VІ (2756-17) від 02.12.2010 року.

Суд констатує, що вирішуючи спори про визнання правочинів дійсними, судам необхідно враховувати, що з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», яким ч.3 ст.640 ЦК викладено в новій редакції, а саме: «договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення», і таким чином, до правочинів, укладених після 1 січня 2013 року абзац 3 п.13 ППВСУ №9 у прямому своєму розумінні не може бути застосований.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору, про що повідомив у клопотанні про розгляд справи без його присутності, де вказав, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договору у нього немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає.

За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але, відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 16.05.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220, 334, 640, 657 ЦК України, ст. ст. 10-13, 141, 259, 263 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку - задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що відбулася угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки, розташованих по вул. Тараса Шевченка, 3 в с. Обжиле Балтського району Одеської області, укладену 16 травня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок (на плані позначено літ. А) загальною площею 44,6 кв. м, житловою площею 27,5 кв. м з господарськими будівлями, а саме літньою кухнею (літ. Б), погребом з шиєю (літ. Б1, б), сараями (літ. В, Г, Д), огорожею № 1, воротами з хвірткою №№ 2, 3, вимощенням І, розташований по вул. Тараса Шевченка, 3 в с. Обжиле Балтського району Одеської області, який раніше на праві приватної власності належав ОСОБА_4, померлій 2 жовтня 2017 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0155 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 218287, виданого на підставі рішення Обжильської сільської ради Балтського району Одеської області від 10.07.2012 року № 98-VI, розташовану по вул. Тараса Шевченка, 3 в с. Обжиле Балтського району Одеської області, яка раніше на праві приватної власності належала ОСОБА_4, померлій 2 жовтня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області відповідно до ч. 1 п. 15.5) Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

СУДДЯ