Головуючий суду 1 інстанції - Стеценко О.С.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 420/996/17
Провадження № 22ц/782/111/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Гаврилюк В.К.

за участю секретаря судового засідання Єгорової О.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення

Новопсковського районного суду Луганської області від 20 грудня 2017 року, ухваленого у складі судді Стеценко О.С. в залі судових засідань Новопсковського районного суду Луганської області у смт. Новопсков

у справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 13 вересня 2005 року було укладено шлюб між нею та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 року у них народився син ОСОБА_4

Від народження сина відповідач не проявляв батьківських почуттів, до неї та сина відносився із неповагою. З часом відносини між ними почали погіршуватись, він почав вести аморальний спосіб життя, зловживати спиртними напоями, що набуло систематичного характеру. На її прохання покинути шкідливі звички, пройти обстеження та розпочати лікування останній в категоричній формі відмовлявся. Відповідач почав рідше з'являтися вдома, а на початку березня 2006 року, коли дитині ще не виповнилося одного місяця від народження, відповідач пішов із сім'ї та став проживати окремо. З того часу відповідач ніяких відносин ні з нею, ні з сином не підтримує.

В серпні 2006 року Краснолуцьким міським судом Луганської області ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4

12.05.2009 шлюб між ними розірвано. З часу припинення шлюбних відносин і спільного проживання, відповідач взагалі не цікавиться життям, здоров'ям, вихованням та матеріальним становищем сина, ухиляючись від своїх батьківських обов'язків, передбачених законодавством України. Він не зустрічається та не спілкується з дитиною, тобто ніякого зв'язку з сином у відповідача немає. Матеріальної допомоги відповідач сину не надає, добровільно рішення суду про стягнення аліментів ОСОБА_3 не виконує, ніякого інтересу до життя дитини та батьківської любові не проявляє. Від народження та на даний час дитина проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач, в свою чергу, продовжує проживати за адресою реєстрації, у районі проведення антитерористичної операції. Відповідач за період навчання дитини в школі участі у вихованні ОСОБА_4 не приймає, до школи та на батьківські збори жодного разу не з'являвся, зацікавленості до навчання сина на виявляв, під час перебування дитини у навчальному закладі не цікавився успіхами та досягненнями дитини. Зі слів класного керівника, батька жодного разу ніхто не бачив. Всі витрати пов'язані із відвідуванням школи, у тому числі, харчування, придбання навчальних матеріалів та приладдя сплачуються нею особисто та одноособово. Вона перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Приморського району м. Одеси та отримувала державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми з 01.08.2014 до 30.06.2016 в зв'язку із ухилянням батька від сплати аліментів.

Крім того, ухилення від виконання батьківських обов'язків ОСОБА_3 виражається у систематичному невиконанні обов'язку турбуватись про сина, останній від народження ОСОБА_4 не забезпечує його необхідним одягом, медичною допомогою, харчуванням. Все це поєднувалось під час спільного проживання з відповідачем, руйнуючою особистість дитини поведінкою ОСОБА_3, а саме пияцтвом, а також агресивною поведінкою відносно неї, коли останній вимагав від неї гроші для придбання алкоголю. У зв'язку з вище наведеним, з метою недопущення виховання дитини в нездоровій сімейній атмосфері, від чого дитина страждає морально і фізично, вона вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 20 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в розумний строк до суду не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, що давало б підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 20 грудня 2017 року з підстав неправильного застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час прийняття оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не було у повному обсязі досліджено матеріали справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Судом не взято до уваги, що свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, є підставою для позбавлення останнього батьківських прав відносно їх сина.

У судовому засіданні, в режимі відеоконференції ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала та додала, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 доцільно також для фізичного розвитку сина, який займається спортом, однак, без письмового дозволу батька не має можливості виїжджати на змагання.

Неповнолітній ОСОБА_4 пояснив, що батька він не пам'ятає, з ним не спілкувався.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі «Судова влада України».

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, позивача, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано та видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 12.10.2012, актовий запис №113 від 12.05.2009 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим 16.02.2006 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції, актовий запис №116 від 16.02.2006 року.

Як вбачається з довідки від 15.03.2017 №458 (реєстр. № 5105/8533 від 15.03.2017) про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2, фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач забезпечила дитині належні умови проживання та виховання, що підтверджується зазначеним актом, характеристиками учня Одеської ЗОШ №105 Одеської міської ради Одеської області ОСОБА_4, де зазначено, що мати цікавиться навчанням дитини та відповідальне ставиться до її виховання в сім'ї.

Згідно довідки про отримання (неотримання) допомоги № 1723, виданої Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси -26.05.2016 р. ОСОБА_2 перебуває на обліку в УСЗН в Приморському районі м. Одеси та їй відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми» з 01.08.2014 до 30.06.2016 призначено допомогу у зв'язку з ухиленням батька дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, від сплати аліментів.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги, такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/145/1 від 02.03.2018 року, вважається доцільним позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 у відношенні його малолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, у Висновку зазначено, що всі питання щодо виховання малолітньої дитини вирішуються матір'ю - ОСОБА_2, що підтверджується заявами сусідів, адміністрацією Одеської ЗОШ № 105, заявою малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який повідомив, що батька не пам'ятає, ніколи з ним не спілкувався та не зустрічався.

Відтак, апеляційний суд, вважає позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, такими, що підлягають задоволенню, з підстав свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками, зокрема через повне усунення від виконання батьківських обов'язків стосовно дитини, відсутність будь-якого інтересу батька до внутрішнього світу дитини, незабезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 20 грудня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_4, відносно малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання АДРЕСА_5.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді: