Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 522/25637/15-ц

провадження № 61-14140св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Бабія А. П., Станкевича В. А., Ступакова О. А., від 29 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про захист прав споживача: витребування доказів переходу права вимоги.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2016 року визнано неподаною та повернуто ОСОБА_2 її позовну заяву до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача, а саме: витребування доказів переходу права вимоги.

Ухвала районного суду мотивована тим, що позивач не відноситься до кола осіб, які звільненні від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а тому позовну заяву слід визнати неподаною та повернути заявнику.

Оскарженою ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2016 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі з урахуванням положень статті 121 ЦПК України, 2004 року. Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 275, 60 грн на користь держави шляхом зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції у порушення вимог ЦПК України, 2004 року, передчасно повернуто позовну заяву ОСОБА_2, оскільки позивачем було заявлено клопотання про звільнення її від сплати судового збору, а тому наслідки, передбачені статтею 121 ЦПК України, 2004 року, застосовуються лише за умови відмови у задоволенні такого клопотання, про що судом постановляється відповідна ухвала. Однак, районним судом не було розглянуто клопотання ОСОБА_2 про звільнення її від сплати судового збору. Окрім того, стягуючи із позивача судовий збір за подання апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у даному випадку положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» на ці правовідносини не розповсюджуються, оскільки Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII, який набрав чинності 01 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» та викладено статтю 5 цього Закону у новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не передбачено. У позовній заяві є посилання на положення Закону України «Про захист прав споживачів» і на пільги зі сплати судового збору, передбачені статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів», але у позові ставляться вимоги щодо «витребування доказів», а тому одночасне посилання на положення ЦПК України і на положення Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду з посиланням на захист прав споживача.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасуватиухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2017 року в частині стягнення судового збору за подання апеляційної скарги, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позовна заява позивача про захист прав споживача: витребування доказів переходу права вимоги, пов'язана виключно із захистом порушених прав споживача, а саме переходу до ПАТ «Дельта Банк» прав за неукладеним договором споживчого кредиту, а тому апеляційним судом безпідставно не враховано вимоги частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнуто судовий збір за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

У травні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» направило до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, які мотивовано тим, що доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування правильної по суті ухвали Апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2016 року, оскільки вона постановлена у повній відповідності з вимогами процесуального права. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. Оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей закон підлягає застосуванню.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2016 року справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача: витребування доказів переходу права вимоги призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеними вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції у частині стягнення судового збору не відповідає.

Судами встановлено, що 21 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача і просила витребувати у банку докази переходу права вимоги за неукладеним, на думку позивача, договором споживчого кредиту.

У поданій заяві позивач посилалася на порушення її прав відповідачем, зокрема ненадання інформації на запит, що на її думку є порушенням пункту 5 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів». У заяві позивач посилалася також на статтю 22 вказаного Закону, як підставу звільнення від сплати судового збору.

Стягуючи із ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275, 60 грн, Апеляційний суд Одеської області в оскарженій ухвалі від 29 березня 2016 року дійшов висновку, що позивач не звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суд у м. Одеси від 20 січня 2016 року, оскільки положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» на ці правовідносини не розповсюджуються, оскільки Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII, який набрав чинності 01 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» та викладено статтю 5 цього Закону у новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не передбачено. Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який регулює порядок сплати судового збору, а тому саме положення цього закону необхідно застосовувати.

Однак із таким висновком погодитися не можна, виходячи із наступного.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз положень зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як споживачі, у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, визначеному статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що вони звільняються від сплати судового збору при зверненні до суду з метою захисту їх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» були замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певної категорії осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Стадії цивільного процесу об'єднані єдиним завданням - справедливим розглядом і вирішенням цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 «Про захист прав споживачів», стаття 1 ЦПК України, у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, стаття 2 ЦПК України, у редакції на час розгляду справи Верховним Судом).

Саме таке тлумачення норм Закону України «Про судовий збір» і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» викладене у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 761/24881/16-ц.

Апеляційний суд неправильно витлумачив вказані вище норми та безпідставно поклав на позивача, який звернувся до суду за захистом прав споживача, що пов'язані із договором споживчого кредиту, обов'язок зі сплати судового збору, безпідставно стягнув із ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275, 60 грн на користь держави шляхом зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України.

ОСОБА_2 оскаржує ухвалу апеляційного суду в частині стягненні із неї судового збору, в іншій частині ухвала не оскаржується і оскарженню не підлягає, а тому в силу положень статті 400 ЦПК України не є предметом перегляду у суді касаційної інстанції.

З урахуванням наведеного, ухвала суду апеляційної інстанції в частині стягнення із позивача судового збору підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2016 року в частині стягнення із ОСОБА_2судового збору у розмірі 275, 60 грн на користь держави шляхом зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України скасувати.

Справу направити до Приморського районного суду м. Одеси.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта