Провадження № 2/522/8435/18
13 грудня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.
за участю секретаря Іскрич В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_3) про розірвання договорів та повернення грошових коштів, -
Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву подано не було.
Ухвалою суду від 27.11.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.12.2018 р.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань від відповідача не надходило.
Згідно з ч.2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з неявкою відповідача без поважних причин повідомленого належним чином, одночасним існуванням умов щодо заочного розгляду справи та зі згоди представника позивача, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача та винести заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до Додаткової угоди №01 від 08.08.2018 р. про внесення змін до Договору №23/05/172/18А сторони за взаємною згодою збільшили вартість наданих послуг відповідачем на 4000 грн. 00 коп. у зв'язку із виконанням відповідачем зобов'язань раніше обумовленого строку за основним Договором. Після підписання Додаткової угоди позивач передав грошові кошти відповідачу в сумі 4000 грн.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2018 р. уповноваженими працівниками Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради була проведена перевірка щодо дотримання позивачем вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, за результатами якої був складено акт перевірки та матеріали адміністративного правопорушення відносно позивача.
Крім того, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було видано Накази від 21.08.2018 р. за №01-13/230ДАБК «Про скасування права на виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого Повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1)» та за №01-13/231ДАБК «Про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації».
Відповідно до вказаних доказів, вбачається, що підставою скасування наявних дозвільних документів на реконструкцію є внесення співробітниками ФОП ОСОБА_2 до Повідомлення про початок робіт та до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації завідомо недостовірних відомостей про наявність містобудівних умов та обмежень, які не були ними отримані у встановленому законом порядку в Управлінні архітектурі та містобудування Одеської міської ради.
Таким чином, відповідачем було порушеного вимоги п.3.2 Договору, а саме при виконанні умов предмету Договору Виконавець не керувався діючим законодавством України. Крім того, відповідач не надав заздалегідь, до укладення договору про надання послуг, достовірної інформації щодо законності дій здійснення зобов'язань виконавцем.
Як наслідок, в результаті порушення Виконавцем умов Договору та вимог чинного законодавства України, позивач фактично не отримав замовлені послуги, оскільки дозвільні документи були скасовані.
У жовтні місяці 2018 року позивачка письмово звернулася до відповідача з проханням розірвати всі укладені ними угоди та повернути сплачені позивачем грошові кошти за виконання послуг. Відповіді позивачка не отримала, оскільки співробітники ФОП ОСОБА_2 відмовилися отримувати в співробітника кур'єрської служби вказаний лист.
Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (стаття 626 ЦК України).
Відповідно до частини третьої та п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною 1 статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Так, сторони по справі укладаючи Договір погодилися з усіма викладеними ними умовами, підписали його та вчиняли дії на його виконання. Дійсність договору сторонами не оспорюється.
Пунктом 3.2. Договору передбачено, що Виконавець зобов'язаний при виконанні предмету Договору керуватися діючим законодавством України та цим Договором.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем виконано зобов'язання за Договором в повному обсязі, проте з порушенням вимог чинного законодавства України, що призвело до фактичного скасування компетентними органами неналежно виконаної послуги виконавцем. Станом на теперішній час зобов'язання відповідача за Договором не виконано належним чином.
Відповідно до п.6.1. Договору - у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань по даному Договору, Сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України.
В пункті 6.3. дійсного Договору передбачено, що Виконавець не несе відповідальність по предмету договору після підписання Сторонами акту виконаних робіт. В матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт або посилання позивача на його підписання.
Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.
Враховуючи дані обставини по справі, позивачка не тільки не отримала належні послуги від Відповідача, проте понесла інші більш значущі витрати та приведення до виникнення адміністративних правовідносин.
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1991 (із змінами та доповненями).
Статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено перелік порушень прав споживачів, які вважаються в будь-якому разі порушеними, зокрема якщо будь-яким чином обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію (послугу) та ціну продукції визначено неналежним чином.
Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).
Згідно із ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка, зокрема, включає будь-яку діяльність (дія або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Крім того, вказаною статтею Закону встановлено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 18 вказаного Закону встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі.
Враховуючи викладені обставини справи та на підставі наданих доказів, судом встановлено, що позивачу не було надано достовірної інформації щодо надання послуги відповідачем, фактично введено в оману реалізації виконання зобов'язань виконавцем. З боку відповідача відбулося приховання факту дійсного способу виконання зобов'язань предмету договору.
Статтею 907 ЦК України визначено, що Договір про надання послуг може бути розірваний, у том числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Згідно із ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Частиною 1 статтею 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереробної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договором не встановлено будь-яких умов щодо порядку відшкодування збитків завданих замовнику, у зв'язку з чим до даних правовідносин застосовується загальні вимоги відповідальності щодо відшкодування виконавцем понесених збитків замовнику відповідно до діючого законодавства України.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими що підлягають задоволенню.
Суд, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення в справі.
На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 15, 16, 202, 203, 626, 651, 653, 901, 906, 907 ЦК України, ст. ст. 15, 18, 19, 21 Законом України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1991 та ст. ст. 9, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд,-
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А. Ю. Бойчук