ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 662/1185/18-ц
Номер провадження: №22-ц/819/333/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Прушинська О.В.,

представник відповідача Руденко В.І.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області у складі судді Тимченко О.В. від 11 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травня 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 8024,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року встановлено, що ОСОБА_4 прийняла від ОСОБА_5 3000 грн для внесення на пенсійний рахунок, однак будь-яких документів не надала, кошти на рахунок не внесла та умисно їх розтратила, спричинивши позивачу матеріальну шкоду. Питання цивільного позову, який вона заявила в кримінальній справі, судом першої інстанції вирішено не було і вирок в частині цивільного позову оскаржено.

В березні 2015 року вона звернулася до Новотроїцького районного суду Херсонської області з позовом про відшкодування матеріальної шкоди.

21 грудня 2017 року Новотроїцький районний суд у цивільній справі №662/643/15 в порядку перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами ухвалив рішення, яким скасував рішення від 15 березня 2015 року й ухвалив нове рішення про задоволення позову, а саме стягнув з банку на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 17208грн.

Однак, рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17.04.2018 року вказане рішення було змінено, зменшено суму відшкодування до 13164 грн.

Вказане рішення суду виконано відповідачем добровільно 25.05.2018 року шляхом перерахування їй зазначених коштів.

Оскільки заподіяну шкоду відшкодовано лише частково, позивач просила стягнути матеріальну шкоду з розрахунку: сума втраченого вкладу на вересень 2004 року - 3000,00грн; інфляція з вересня 2004р по травень 2018р - 606,2%; шкода від знецінення за вказаний період - 18188грн (3000 х 606,2% : 100%); загальний розмір відшкодування - 18188+3000= 21188, з яких відшкодовано - 13164грн, а отже підлягає відшкодуванню ще 8024грн (21188 - 13164).

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 вересня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди 8024,00 грн та понесені судові витрати в сумі 1000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство "РайффайзенБанк Аваль" просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними та засуджено за ч.5 ст.191 КК України за умисне розкрадання коштів ОСОБА_5 при виконанні ними службових обов'язків, у зв'язку із чим завдана шкода потерпілій у розмірі 3000 грн.

У квітні2015 року ОСОБА_5, посилаючись на положення ст.ст.1166, 1172 ЦК України, звернулась до суду з цивільним позовом до банку про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівниками банку, в розмірі 3000грн - основного боргу, 10164,00грн - інфляційних втрат від знецінення грошових коштів за період з 01.10.2004 року по 01.02.2016 року.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 15.03.2016 року в позові відмовлено з підстав, що позивач вже розпорядилася своїм правом на пред'явлення позову в рамках кримінального провадження і вироком суду від 12.03.2012 року стягнуто на її користь 3000грн матеріальної шкоди, а вимога про стягнення інфляційних втрат є складовою частиною шкоди, відшкодування якої вже було предметом судового розгляду, у зв'язку з чим право позивача вже захищено у вибраний нею спосіб.

Однак, ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22.05.2017 року скасовано вказаний вирок суду від 12.03.2012 року в частині вирішення цивільного позову і справу в цій частині повернуто на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін.

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з заявою про перегляд рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 15.03.2016 року за нововиявленими обставинами і в ході судового розгляду збільшила позовні вимоги, просила стягнути матеріальну шкоду, завдану працівниками банку, в розмірі 17208 грн, з урахуванням інфляційних втрат внаслідок знецінення грошових коштів за період з вересня 2005 року по червень 2017 року.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 21.12.2017 року позов задоволено у повному обсязі.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 17.04.2018 року рішення суду першої інстанції від 21.12.2017 року змінено в частині розміру шкоди, зменшено відшкодування шкоди з 17208,00 грн до 13164,00грн.

При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що не підлягають задоволенню відповідні вимоги за період з 01.02.2016 по червень 2017 року, оскільки при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами позовні вимоги збільшенню не підлягають.

Банк виконав зазначене рішення суду 25.05.2018 року , що вбачається з платіжного доручення №500 від 24 травня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Положеннями ст.ст.22, 1192 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), а розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Враховуючи положення ч.3 ст.22 ЦК України, якою закріплено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, а також аналізуючи зміст ч.2 ст.1192 ЦК України "реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи", необхідно дійти висновку про те, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду (грошові кошти), завдану їхнім працівником з урахуванням установленого індексу інфляції.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 08.02.2018 року у справі № 662/928/15ц (провадження № 61-1760 св 18).

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.6 вказаної норми закону вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, встановленими у вироку суду обставинами підтверджується факт заподіяння працівником Банку матеріальної шкоди позивачу під час виконання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 трудових обов'язків.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, пославшись, зокрема, на положення ст.ст.22, 190, 1172, 1192 ЦК України, Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", статтю 1 Першого Протоколу до Конвенції, виходив з того, що розмір завданих позивачу збитків у вигляді знецінення грошових коштів, які (збитки) визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, визначається як компенсація грошових коштів відповідно до індексу інфляції.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду частково виходячи з наступного.

В частині вимог про стягнення інфляційних втрат від знецінення вкладу позивача за період з вересня 2016 по червень 2017 року (коли позивач збільшила позовні вимоги при поданні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами) було відмовлено згідно ч.5 ст.423 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, оскільки при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Банк виконав рішення суду 25.05.2018 року, відшкодував 3000 грн основного боргу та 10164 грн інфляційних втрат внаслідок знецінення вказаних коштів.

Оскільки з даним позовом ОСОБА_5 звернулась до суду 30 травня 2018 року, позивач має право на стягнення інфляційних втрат від знецінення 3000 грн за період з 01.02.2016 року по 25.05.2018 року.

Інфляція за період з 01.02.2016 року по 25.05.2018 року склала 132,1%, а тому реальні збитки, що підлягають відшкодуванню позивачу, складають 963,30 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

19 червня 2018 року, при розгляді справи в суді першої інстанції, банк заявив про застосування позовної давності (а.с.7-9).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що за цим позовом позовна давність не сплила, оскільки позивачці про осіб, які порушили її право стало відомо з вироку суду від 12.03.2012 року із змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року, з позовом до суду в іншій цивільній справі №662/544/15-ц позивач звернулася 27.03.2015 року, в якому просила стягнути, крім матеріальної шкоди й інфляційні втрати від знецінення вказаних коштів, тобто в межах строку позовної давності.

Справу судом вирішено 12.04.2018 року. І, як зазначалось, 30 травня 2018 року позивач звернулась з цим позовом, в якому ставиться питання про відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з інфляційних втрат внаслідок знецінення грошових коштів за період з 2016 року по травень 2018 року, які підлягають обрахування відповідно до встановленого індексу інфляції за цей період.

Враховуючи зазначене, на підставі п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди з 8024,00 грн до 963,30 грн., оскільки позивачем невірно визначена формула проведення розрахунку та проведені розрахунки, у тому числі і за період, який вже був визначений судовим рішенням і грошові кошти за який на відшкодування матеріальної шкоди погашені відповідачем.

Крім того, оскільки відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову рішення суду першої інстанції слід змінити в частині стягнення судових витрат, а саме з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 84,57грн (704,80грн х 12% : 100), на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в сумі 120грн (1000,00грн ( витрати на правову допомогу) х 12% :100%).

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору в порядку, визначеному нормами ст.5 ЗУ «Про судовий збір» судові витрати, понесені Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 810,33 грн, компенсувати у визначеному Кабінетом Міністрів України порядку за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, 375, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ст.ст.22, 190, 1172, 1192 ЦК України, Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 вересня 2018 року в частині стягнення матеріальної шкоди змінити, зменшивши розмір стягнутої з акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 матеральної шкоди з 8024,00 грн до 963,30 грн.

Це ж рішення змінити в частині стягнення судових витрат, зменшивши розмір стягнутих з Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 судових витрат з 1000,00 грн до 120,00 грн.

Змінити це ж рішення в частині стягнення судового збору з Акціонерного товариства « Райфайзен Банк Аваль» на користь держави з704,80 до 84,57 грн.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 810,33 грн, компенсувати у визначеному Кабінетом Міністрів України порядку за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі

Дата складення повного тексту постанови 14.12.2018 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська