_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5809/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2018 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

при секретарі Шеховцевій О.В.

За участю представника органу опіки та піклування Євона Т.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,

Встановив:

Позивач звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 після перерви до суду не з'явився, про час і місце слухання справи сповіщений, причини неявки суду не повідомив.

Представник Київської райадміністрації, як органу опіки та піклування позовні вимоги ОСОБА_2 визнала і підтримала висновок Київської рай адміністрації, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківський прав відносно дитини ОСОБА_4, 2008 року народження.

Суд вислухав позивача, малолітню ОСОБА_4 в присутності психолога Одеського міського Центру соціальних служб для сім'ї та молоді Митияш Т.П. і встановив наступне:

Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 розірвано рішенням Київського райсуду м.Одеси, ухваленим 31.05.2011 року по справі за №1512/2-3718/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Від цього шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 - актовий запис про народження №2204, вчинений Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір'ю. Судовим рішенням від 31.05.2011 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу батька дитини.

Позивач доводить, що ОСОБА_3 з 2008 року долею дочки не цікавиться, станом здоров'я не опікується, з дитиною не спілкується, участі у вихованні та утриманні не приймає - заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини станом на 1.11.2018 року складає 65979,2 грн.

Позивач ініціює питання про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4, 2008 року народження не вперше. В 2015 році орган піки та піклування склав висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав з огляду на його бажання відновити стосунки з дитиною і твердження батька про погашення заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини.

З 2015 року по серпень 2018 року ОСОБА_3 не поновив стосунки з дитиною, не цікавиться долею дочки, не сплачує аліменти на утримання дитини. В підготовчому судовому засіданні відповідач заявив, що мати дитини чинить йому- ОСОБА_3 перешкоди у зустрічах з дівчинкою.

Малолітня ОСОБА_4 проживає з матір'ю, вітчимом ОСОБА_7 і братом, 2015 року народження. Обов'язки з утримання і виховання дитини ОСОБА_4 виконують мати ОСОБА_2 і вітчим ОСОБА_7, вони піклуються про фізичний, духовний, моральний розвиток дівчинки.

На підтвердження позову позивачева сторона посилається на такі докази: довідку з місця проживання, свідоцтво про народження ОСОБА_4, рішення Київського райсуду м.Одеси про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 і про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4, довідки-розрахунки заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини, складені державним виконавцем, довідки з місця навчання ОСОБА_4, в яких зазначено, що батько ОСОБА_3 ніколи не цікавився успіхами дівчинки, не відвідував шкільний заклад, судові постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї, висновок Київської рай адміністрації як органу опіки та піклування від 06.08.2018 року про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4, 2008 року народження.

При викладених обставинах суд вважає позов ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4, 2008 року народження обгрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав:

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов'язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З аналізу змісту норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько (мати) не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України.

Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" надав такі роз»яснення: позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В ході судового розгляду справи отримані достовірні відомості, які свідчать про навмисне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дочки ОСОБА_4, 2008 року народження, оскільки більше 9 років ОСОБА_3 не проявляє відносно дитини належної турботи та уваги, не приймає участі уїї вихованні та утриманні, не піклується про стан здоров'я та розвитку, хоча зобов'язаний це робити. Доводи відповідача про перешкоди, які чинить ОСОБА_2, йому у спілкуванні з дитиною не підтверджені належними і допустимим доказами. Навпаки, в 2015 році відповідачу за його клопотанням було надано можливість змінити своє ставлення і свою поведінку у відношенні до дитини. Відповідач не скористався наданою можливістю, про що свідчать пояснення малолітньої ОСОБА_4 в судовому засіданні. Дівчинки пояснила, що її батьком є ОСОБА_7, що іншого батька вона не знає і ніколи не бачила.

Право позивача звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав передбачено ст.165 СК України. Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Керуючись ст.ст.259,263-265 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.