У Х В А Л А

І МЕ Н Е М У К Р А Ї Н И

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РУХУ

27.04.2018 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Данко В.Й., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, без самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон без згоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача до ОСОБА_2, третя особа, без самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон без згоди.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем не додано до заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи, тобто не вказує конкретної суми яку слід стягнути з відповідача.

Окрім того, відповідно до прохальної частини позовної заяви позивач заявляє три вимоги, а саме: надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон з 27.05.2018 року по 01.09.2018 року без згоди і супроводу батька, надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а також надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Так, виходячи з вимог позовної заяви позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 2114,40. Однак, як вбачається з поданої квитанції сума сплаченого судового збору становить 704,80 грн., тобто позивачу слід сплатити судовий збір за другу та третю вимогу немайнового характеру у розмірі по 704,80 грн. відповідно.

Документів, що підтверджують підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону, до позовної заяви не додано.

Реквізитами для сплати судового збору за подачу позовної заяви є отримувач коштів ГУДКСУ у м. Ужгород , МФО 812016 , , банк отримувача ГУДКСУ в Закарпатській області, р/р №0002 , код бюджетної класифікації 22030001, призначення платежу: судовий збір, (суду, де розглядається справа).

Крім того, всупереч п.5 ч.3 ст.177 ЦПК України в даній позовній заяві відсутнє обґрунтування вимог позивача з зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Окрім вищенаведеного, слід звернути увагу позивача на нормативно-правові акти України, які регулюють відносини з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та надання дозволу на оформлення та виготовлення документів для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини за кордон та враховуючи їх привести позовні вимоги у відповідності до них.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до пп.1 п.4 вказаних Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини до досягнення нею повноліття, без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків одного з батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляє батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Крім того, з вищезазначених норм випливає, що звернення з даним позовом до суду можливе у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон.

В своїй позовній заяві позивач не посилається на докази, які б свідчили про те, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а відповідач відмовив у наданні такої згоди.

Крім того, за вимогами СК України та Закону України "Про охорону дитинства" питання про тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька повинно бути розглянуто по-перше органом опіки та піклування, а у разі його не вирішення або невиконання цього рішення одним з батьків дитини, у судовому порядку. До матеріалів позовної заяви не додано висновок органу опіки та піклування з приводу можливості та доцільності виїзду неповнолітньої дитини за кордон.

Враховуючи принцип диспозитивності, суд обмежений у можливості виявляти свою ініціативу. Суд зобов'язаний вирішувати спори лише в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог і на підставі поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Таким чином, суд позбавлений можливості визначити норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішити справу.

Дослідивши матеріали справи приходжу до переконання, що без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви з подачею її до суду в новій редакції з врахуванням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 185, 260 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, без самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон без згоди - залишити без руху.

Надати позиваxe строк для усунення вказаних у даній ухвалі недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали, роз'яснивши, що у випадку, якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною і повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.Й. Данко