Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 184/1014/15-ц

провадження № 61-6625св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року у складі судді Гаєвого О. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року у складі суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Михайлів Л. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року ОСОБА_1. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості 2/3 частки у спільній частковій власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначав що, відповідач у справі є його сестрою. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2014 року за ним визнано право власності на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1та земельної ділянки під ним, за відповідачем ОСОБА_2 - на 1/3 його частку.

Посилаючись на те, що спільне володіння майном неможливе, відповідач у будинку мешкає разом із своїми неповнолітніми онуками, а згідно висновку будівельно-технічної експертизи будинок у натурі розподілу не підлягає, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 2/3 частки у спільній частковій власності житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 99 990 грн.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено. Припинено право власності ОСОБА_1 на 2/3 частини у спільній частковій власності на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку, що розташований по АДРЕСА_1, з дня отримання грошової компенсації частки. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами та 2/3 частини земельної ділянки для його обслуговування, загальною площею 0,0782 г., що розташовані по АДРЕСА_1, після сплати визначеної судом грошової компенсації. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 2/3 часток у спільній частковій власності житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки для його обслуговування, що розташовані по АДРЕСА_1, у розмірі 99 990 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 2 949 грн 12 коп. та судовий збір у розмірі 990 грн 90 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щопозивач фактично позбавлений можливості користуватися своєю часткою домоволодіння, оскільки в ньому проживає відповідач із дітьми. Відповідач має фінансову можливість частками сплатити позивачу компенсацію вартості частини будинку та земельної ділянки під ним.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у спірному будинку АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2, яка займає із п'ятьма дітьми дві кімнати з наявних чотирьох. Користування відповідачем спірним будинком підтверджується її поясненнями до позовної заяви, в яких вона зазначає про облаштування спірного будинку металопластиковими вікнами також у кімнатах, якими нібито позивач користується сам, встановивши замки. Стягуючи компенсацію вартості 2/3 частини домоволодіння, суд першої інстанції врахував висновок судової будівельно-технічній експертизи, який не передбачає технічної можливості розподілу домоволодіння у натурі відповідно до часток співвласників та можливості їх окремого використання. Між сторонами не досягнуто згоди про сумісне користування спільним майном, а також про сплату компенсації одного співвласника іншому. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідач прийняла спадщину, отже її посилання на те, що вона не оформила належне їй право власності на 1/3 частину домоволодіння, не має правового значення для вирішення спірного питання. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2014 року, яке набрало чинності, визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами, площею 0,0782 га, яка зареєстрована на ім'я ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності НОМЕР_1 від 04 лютого 2003 року. Отже, доводи апеляційної скарги в частині відсутності у позивача права на земельну ділянку, а також права відповідача на частину домоволодіння та земельну ділянку, не узгоджуються із письмовими матеріалами справи. Розмір компенсації, яка підлягає сплаті позивачу з урахуванням вартості спірного домоволодіння та його часткою, доведено та порівняно із експертною вартістю домоволодіння є зменшено за добровільним волевиявленням позивача. Безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про неврахування судом її матеріального становища та неможливості виплатити позивачу грошову компенсацію за частину домоволодіння, оскільки згідно довідки виконавчого комітету Покровської міської ради від 26 травня 2016 року № 3353/16 щомісячний дохід відповідача становить 11 417 грн, яка складається з допомоги на дітей, що знаходяться під опікою у розмірі 10 145 грн 89 коп. та щомісячної допомоги при народженні на ОСОБА_4 у сумі 1 271 грн 11 коп. Крім того, відповідач повідомила, що має заощадження від роботи у Росії і періодичний дохід від роботи за цивільно-правовими угодами. Згідно письмового виступу у дебатах, які відповідач приєднала до матеріалів справи, вона висловила свою спроможність та згоду на виплату щомісяця по 500 грн позивачу в рахунок вартості його частини домоволодіння. Відповідач не надала доказів та не навела мотивів неможливості сплатити позивачу компенсацію вартості частини домоволодіння. Посилання в апеляційній скарзі на неприпустимість витрачання коштів, що сплачує держава на утримання дітей, не можна взяти до уваги, оскільки оскаржуваним рішенням житлові умови дітей значно поліпшені. Їм для проживання надається більша житлова площа, яка складається з чотирьох кімнат, замість двох, якими вони на цей час користуються.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що право власності на земельну ділянку під будинком не зареєстровано за сторонами у встановленому законом порядку, тому суд протиправно вирішив питання щодо стягнення компенсації вартості частки позивача у праві власності на земельну ділянку. Крім того, вона не має фінансової можливості сплатити відповідачу суму у розмірі 99 990 грн, оскільки не має доходу, а кошти на утримання дітей повинні бути використані на їх потреби, а не на придбання частки у будинку на її ім'я. Визначена експертом вартість будинку є завищеною та не відповідає дійсності. Вона з дітьми не використовує частину будинку, яка належить позивачу. Крім того, позивач просив стягнути компенсацію вартості його частки у домоволодінні, а суд додатково припинив його частку у праві власності на домоволодіння, тобто вийшов за межі позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду.

06 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди встановили, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (рідні сестра та брат) успадкували житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті своїх батьків.

Відповідно до рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2014 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1, та на 2/3 частки земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами, загальна площа якої складає 0,0782 га; за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1, та на 1/3 частку земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами, загальна площа якої складає 0,0782 га.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 (а. с. 14), а також земельна ділянка площею 0,0782 га (а. с. 227).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на а. с. 227 спростовуються доводи касаційної скарги про те, що право власності на земельну ділянку під будинком не зареєстровано за відповідачем у встановленому законом порядку.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 лютого 2016 року, ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 на час оцінки складає 197 743 грн. Розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 на 2/3 та 1/3 частки з виділенням їх в натурінеможливий, враховуючи планування житлового будинку, а також вимоги закону, що пред'являються до окремих ізольованих квартир (а. с. 74-86).

У зв'язку з наведеним ОСОБА_1 просить стягнути із відповідача компенсацію його 2/3 часток у праві власності на будинок та земельну ділянку під ним.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Висновку про фінансову можливість ОСОБА_2 сплатити позивачу суму компенсації у розмірі 99 990 грн суди дійшли посилаючись на те, що згідно довідки виконавчого комітету Покровської міської ради від 26 травня 2016 року № 3353/16 щомісячний дохід відповідача становить 11 417 грн, який складається з допомоги на дітей, що знаходяться під опікою, у розмірі 10 145 грн 89 коп. та щомісячної допомоги при народженні на ОСОБА_4 у сумі 1 271 грн 11 коп. Крім того, відповідач повідомила, що має заощадження від роботи у Росії і періодичний дохід від роботи за цивільно-правовими угодами. Під час судових дебатів в суді першої інстанції відповідач висловила свою спроможність та згоду на виплату щомісяця по 500 грн позивачу в рахунок вартості його частини домоволодіння.

Відповідно до пункту 10 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

У частині дев'ятій статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що виплата допомоги при народженні дитини припиняється у тому числі у разі нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Статтею 16 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається особам, призначеним в установленому законом порядку опікунами чи піклувальниками дітей, які позбавлені батьківського піклування. Така допомога вважається власністю дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, допомога при народженні дитини та допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, є різновидами державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надаються з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

Згідно із статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути звернено стягнення на: одноразову допомогу у зв'язку з народженням дитини; допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв'язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Таким чином, єдиним джерелом доходів відповідача на виплату позивачу компенсації в рахунок визнання за ОСОБА_2 права власності на спільне майно суди визначили кошти державної допомоги сім'ям з дітьми, на яку заборонено звертати стягнення.

Крім того, викуп ОСОБА_2 частки у праві власності на будинок не свідчить про придбання житла на ім'я її неповнолітніх внуків з метою забезпечення їх житлом, тобто таке використання державної допомоги дітям свідчить про нецільове використання коштів та може мати наслідком незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитей.

Враховуючи викладене та ті обставини, що інших джерел доходу ОСОБА_2 суди не встановили, а суд касаційної інстанції позбавлений можливості досліджувати докази та встановлювати нові обставини, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваних судових рішень із ухваленням нового рішення у справі про відмову у позові згідно із статтею 412 ЦПК України.

Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а тому судовий збір у розмірі 1 099 грн 89 коп, понесений ОСОБА_2 у зв'язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, та судовий збір у розмірі 1 189 грн 08 коп., понесений ОСОБА_2 у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, необхідно покласти на позивача - ОСОБА_1

Крім того, матеріали касаційної скарги містять клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень. Враховуючи те, що розгляд справи завершено, відсутні підстави для задоволення зазначеного клопотання.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільній частковій власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2 288 грн 97 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик