П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Будулуци М.С., Космачевської Т.В.,

секретар Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 січня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Лутая А.М. у місті Краматорську, в справі № 234/12664/17, за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та заборгованості перед ПФУ,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та заборгованості перед ПФУ.

В обґрунтування позову посилався на те, що він з 09.02.2015 року працював у ПАТ ««Сєвєродонецьке об'єднання Азот». Відповідно до наказу № 0179-КП від 15.05.2017 року він був звільнений за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом умов колективного договору. За період його роботи є заборгованість по заробітній платі у сумі 54691,87 грн. Також підприємство не сплатило за нього в ПФУ податок за 11 місяців в розмірі 18841,49 грн.

Позивач просив суд зобов'язати відповідача виплатити йому заробітку плату за час затримки в розмірі 54691,87 грн. та зобов'язати відповідача виплатити йому заборгованість перед ПФУ за 11 місяців в розмірі 18841,49 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та заборгованості перед ПФУ задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 травня 2017 року по 04 січня 2018 року, визначену без утримання податків й інших обов'язкових платежів, в розмірі 67059,11 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 640,00 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» та подав апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи та порушив норми матеріального права.

Відповідач просить апеляційний суд скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 січня 2018 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» не з'явився, хоча своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 120).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 17 травня 2017 року був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом умов колективного договору.

Як передбачено частиною 7 ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п.1 ч.1 ст.263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події.

Як вбачається із статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44 (5) є спеціальною нормою, яка регулює відповідні правовідносини, а тому учасники таких правовідносин повинні дотримуватись вимог, викладених у вказаному Регламенті.

Згідно з п. 6.2 вказаного вище Регламенту, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням/обов'язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

На підтвердження відсутності вини відповідача у невиплаті позивачу заробітної плати при звільненні, відповідач послався на настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, якою є м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Відповідачем був наданий сертифікат № 4978 від 02.09.2015р Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Відповідно до вказаного сертифікату, Торгово-промисловою палатою засвідчено наступні форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): акти тероризму, військові дії на території Луганської області для ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» щодо зобов'язання з оплати за поставлений природний газ за договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009р, які настали 16.04.2014 року і тривають по теперішній час.

Отже, вищевказаний сертифікат засвідчує лише форс-мажорні обставини про неможливість ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» виконати зобов'язання з оплати за поставлений природний газ за договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не врахував те, що згідно зі статтею 117 КЗпПУ, підставою відповідальності власника підприємства за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Науко-правовий висновок, який був виданий Приватному акціонерному товариству «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» Торгово-промисловою палатою України 28.11.2017 року за № 3800/2/21-10.2. унеможливлює виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин, є безпідставними виходячи з наступного:

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у сертифікаті № 4978 про форс-мажорні обставини не містяться обставини непереборної сили для ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, тому він не може вважатися доказом підтвердження дії обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати при звільненні.

Крім того, апеляційний суд не вважає допустимим в якості доказу Науково-практичний висновок щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) Торгово-промислової палати України, оскільки він отриманий відповідачем 05.01.2018 року, а рішення Краматорського міського суду ухвалено 04.01.2018 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не визнав того, що вказані обставини унеможливили виконання відповідачем обов'язків, передбачених умовами ч. 1 ст. 47 та статті 116 КЗпП України щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні робітників на неправильно застосував норми матеріального права, а саме статтю 117 КЗпП України, є безпідставними, оскільки частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 січня 2018 року немає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 січня 2018 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови виготовлений 04 травня 2018 року

Суддя О.Д.Канурна