Номер провадження: 22-ц/785/2707/18
Номер справи місцевого суду: 511/2317/17
Головуючий у першій інстанції Бобровська І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року (суддя Бобровська І.В.) про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Роздільнянської міської ради, про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, третя особа - Релігійна громада церкви Святителя Інокентія Одеського Одеської Єпархії Української православної церкви м. Роздільна,

встановив:

02.11.2017 року ОСОБА_3 звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з даним позовом та просила суд скасувати рішення Роздільнянської міської ради №1279-У від 21.09.2010 року про надання дозволу третій особі - Релігійній громаді церкви Святителя Інокентія Одеського Одеської Єпархії Української православної церкви м.Роздільна, на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівлі каплиці в постійне користування площею 0,165 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, із земель житлової та громадської забудови, що знаходяться в запасі та не наданні у власність або користування громадян чи юридичних осіб на території м.Роздільна, замовити проект відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівлі каплиці в землевпорядній організації, яка має відповідну ліцензію та подати проект на затвердження в Роздільнянську міську раду протягом двох років.

Позивач також просила зобов'язати відповідача Роздільнянську міську раду повторно розглянути її заяву щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення ОСГ.

Позов мотивований тим, що позивач тривалий час обробляла вказану земельну ділянку, 28.03.2016 року звернулась до відповідача з заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення ОСГ, але рішенням від 26.05.2016р. їй було відмовлено у зв'язку з тим, що рішенням Роздільнянської міської ради №1279-У від 21.09.2010 року надано дозвіл третій особі на відведення даної земельної ділянки. Але третя особа рішення Роздільнянської міської ради не виконала, і протягом двох років не виготовила проект відведення спірної земельної ділянки, ніяких робіт на земельній ділянці не веде, чим позбавляє позивача оформити спірну земельну ділянку у власність.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року відмовлено у відкритті провадження за вказаним позовом, з тих підстав, що даний позов має розглядатись в суді адміністративної юрисдикції.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року про відмову у відкритті провадження та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Однак до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 24.04.2018 року, на 10.00 год. учасники справи не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 60, 65-68).

Також учасники справи не з'явились у судові засідання, призначені на 30.01.2018 року, на 14.00 год. (а.с.33-36, 46), та на 20.03.2018 року, на 15.00 год. (а.с.47-51, 59), про причини неявки суд не повідомили, окрім представника Роздільнянської міської ради, який просив справу розглянути у його відсутність (а.с.56-57).

У зв'язку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги. У зв'язку з цим, колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав та у зв'язку з короткочасною відпусткою судді Гірняк Л.А., датою складення цього судового рішення є 04.05.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір має розглядатись у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на час постановлення оскаржуваної ухвали, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних і юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Так, як вбачається з матеріалів справи, Роздільнянська міська рада Одеської області є органом місцевого самоврядування, і, відповідно, суб'єктом владних повноважень у розумінні положень КАС України, у зв'язку з чим спір з приводу оскарження рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, належить до публічно-правового, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до компетенції адміністративного суду.

Таких правових позицій дотримувався Верховний Суд України, який діяв до 15.12.2017 року, та Верховний Суд, який діє на даний час, та який виходить із того, що при ухваленні рішення про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орган місцевого самоврядування реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

З цих підстав, є необрунтованими доводи позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, який подав апеляційну скаргу, про те, що в даному випадку мається спір про право, який має розглядатись за правилами цивільного судочинства, так як в даному випадку предметом спору є саме оскарження рішення суб'єкта владних повноважень стосовно надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки,а не спір про право на цю земельну ділянку, якого в даному випадку у позивача ще не виникло.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу постановлено у повній відповідності до вимог процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 04.05.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра