АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 644/9566/14-ц

Провадження № 22-ц/790/2281/18

25 квітня 2018 року

м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Піддубного Р.М.

за участю секретаря - Чабан А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2018 року(суддя Бугера О.В.) по цивільній справі №644/9566/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку, третя особа приватний нотаріус Корнійчук Олена Валентинівна, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку, третя особа приватний нотаріус Корнійчук Олена Валентинівна.

В обґрунтування позову з урахуванням уточнень зазначає, що з 15 червня 2007 року по 16 травня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

В період шлюбу збудовано житловий будинок. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 липня 2008 року за ОСОБА_2 визнано право власності на самовільні споруди, розташовані по АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літ. А-1 з мансардою літ. Ам загальною площею 195,5 кв.м., житловою площею 97,3 кв.м. з льохом літ. Б та балконами літ а-1, а-2, а-3.

Відповідач без її згоди продав будинок ОСОБА_3 та ОСОБА_4, уклавши 28 серпня 2014 року договір купівлі-продажу.

Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 28 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та провести поділ спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 та зобов'язати реєстраційну службу ХМУЮ провести державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку за нею з внесенням відповідного запису до Державного реєстру прав.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечував. Зазначав, що спірний житловий будинок був побудований у 2006 році до реєстрації шлюбу з позивачкою за власні грошові кошти позичені йому сестрою. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 він лише зареєстрував право власності на самочинне будівництво на своє ім'я на підставі судового рішення, але жодних спільних коштів подружжя на придбання цього домоволодіння витрачено не було.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти позову заперечували. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 липня 2008 року встановлено, що спірний житловий будинок побудовано ОСОБА_2 за особисті кошти, а тому домоволодіння не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу між ними. Підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку відсутні.

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В. у судове засідання не з'явилась. У заяві зазначила, що для посвідчення договору купівлі-продажу сторонами були надані необхідні документи, з яких видно, що будинок будувався ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу. Також ОСОБА_2 надав нотаріусу заяву, що житловий будинок з надвірними будівлями є його особистою власністю та придбав він його не перебуваючи у шлюбі та не проживаючи однією сім'єю ні з ким з жінок.

Представник третьої особи - реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції заперечував проти задоволення позовних вимог щодо зобов'язання реєстраційної служби вчинити певні дії та просив в цій частині позовних вимог провадження у справі закрити.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 червня 2015 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції провести державну реєстрацію права власності на 1/2 частину спірного будинку та внесення відповідного запису до державного реєстру.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2015 року за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви зазначає, що підставою відмови їй в позові є рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 липня 2008 року, яким за ОСОБА_2 визнано право власності на самовільні споруди, розташовані по АДРЕСА_1. В рішенні зазначено, що будівництво здійснено за рахунок коштів ОСОБА_2, не зважаючи на те, що вона не брала участі у розгляді цієї справи.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року рішення суду від 18 липня 2008 року скасовано.

Вважає, що скасування рішення суду, яким за ОСОБА_2 визнано право особистої власності на спірний будинок є підставою для перегляду рішення суду про відмову їй у позові за нововиявленими обставинами.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився.

Зазначав, що ОСОБА_1 вводить суд в оману щодо наявності нововиявлених обставин у справі, що розглядається.

Рішенням було встановлено, що оскільки кошти, які він використовував на будівництво житлового будинку в період 2006 року до реєстрації шлюбу з позивачкою належали йому особисто, то і спірне домоволодіння належить йому особисто та поділу між подружжям не підлягає. Висновок суду зроблено не лише на підставі рішення суду від 18 липня 2008 року, яке скасовано.

Доводи ОСОБА_1 не є нововиявленими обставинами у розумінні закону, оскільки сам факт скасування цього рішення не спростовує обставин, встановлених судом на час розгляду справи.

Реєстрація права власності на спірний будинок за ним не може бути скасована, оскільки з 28 серпня 2014 року він не є власником будинку.

Представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду від 18 липня 2008 року було враховано в сукупності з іншими дослідженими доказами, як письмовими доказами, так і показаннями свідків.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Корнійчук О.В. в судове засідання не з'явились.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 26 жовтня 2015 року задоволено частково.

Скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 26 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку, 3-я особа приватний нотаріус Корнійчук О.В.

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки рішення суду від 18 липня 2008 року скасовано в апеляційному порядку, тому наявні підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

З урахуванням часу вступу у шлюб та дат, пов'язаних з технічною документацією на житловий будинок, спірне майно побудоване до укладання шлюбу в 2006 році, а тому відповідний будинок поділу не підлягає, оскільки не є спільним сумісним майном подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Вважає, що відповідачем не доведено побудову будинку до шлюбу,оскільки з документів, які судом покладені в основу рішення - технічний паспорт на будинок, виготовлений в період шлюбу, технічне узгодження збільшення потужності щодо підключення до енергопостачання, договір на поставку вікон від 16 березня 2007 року -неможливо встановити дату завершення будівництва спірного будинку.

Інвентаризація нерухомого майна не встановлює час будівництва і його завершення, а рік побудови вноситься до технічного паспорту зі слів замовника згідно Інструкції. ОСОБА_2 не пояснив, чому технічну інвентаризацію завершеного, як він стверджує, будівництвом будинку у 2006 році, було проведено тільки у 2008 році.

Технічне узгодження збільшення потужності щодо підключення до енергопостачання не є свідченням наявності завершеного будівництвом будинку. Це узгодження було здійснено саме для будівництва.

Договір на поставку вікон від 16 березня 2007 року, доказів його виконання не має. Акту встановлення вікон у справі немає.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15 червня 2007 року по 16 травня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

16 червня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, на підставі якого відповідач 22 вересня 2006 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Згідно державного акту цільове використання земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 липня 2008 року визнано за ОСОБА_2 право власності на самовільні споруди, розташовані по АДРЕСА_1 та зобов'язано КП «Харківське БТІ» зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на ці будівлі.

28 серпня 2014 року між ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з іншого боку укладено договір купівлі - продажу спірного будинку.

У вересні 2014 року ОСОБА_1 подано позов про розподіл спірного будинку, та з урахуванням уточнень про визнання договору купівлі-продажу віл 28 серпня 2014 року недійсним.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 липня 2008 року, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на самовільні споруди - скасовано і в задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду від 25 листопада 2015 року за нововиявленими обставинами суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що скасування в апеляційному порядку рішення суду від 18 липня 2008 року впливає на висновки суду, оскільки при ухваленні рішення суд посилався на обставини, які встановленні цим рішенням.

Згідно ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Ухвалюючи нове рішення про відмову у позові суд прийшов висновку, що будинок не є сумісним майном подружжя,оскільки побудований до укладення шлюбу з позивачкою, а тому підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним не має.

Повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

За ст. 60, 57 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

З рішення апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року вбачається, що підставою скасування та ухвалення нового рішення є недоведення законності будівництва спірного будинку.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, наведеної у частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнано самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Заявляючи позов у 2008 році ОСОБА_2 зазначав, що будинок є самовільним, побудований ним без отримання відповідних погоджень, в експлуатацію не здавався і просив саме в судовому порядку визнати за ним право власності на будинок, що було зроблено судом з ухваленням про це рішення 18 липня 2008 року.

Рішенням апеляційного суду від 25 серпня 2016 року рішення суду від 18 липня 2008 року; скасовано в задоволенні позову відмовлено і в касаційному порядку залишено без змін. Тобто, на даний час відсутні будь-які документи щодо законності цього будівництва та визнання на нього права власності.

Як пояснили в суді апеляційної інстанції представники сторін будинок в експлуатацію не здавався ні до ухвалення рішення у 2008 році, ні до цього часу.

ОСОБА_1 ставиться питання саме про розподіл майна, однак доказів, що він є об'єктом розподілу позивачкою не надано.

З огляду на те, що зведені споруди підпадають під поняття самочинного будівництва та ці обставини встановленні судовим рішенням і в силу статей 331, 376 ЦК України не може бути предметом розподілу майна подружжя, то в позові ОСОБА_1 слід відмовити з цих підстав.

За таких обставин рішення суду у частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2018 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 - -скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку, третя особа приватний нотаріус Корнійчук Олена Валентинівна - відмовити з інших підстав.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 травня 2018 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

Р.М. Піддубний