Справа № 423/146/18
Провадження 2/423/212/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року Попаснянский районний суд Луганської області

у складі: головуючої судді: Архипенко А.В.

при секретарі: Іваненко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Гірської територіальної громади в особі Гірської міської Ради про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

В поданому позову представник позивача вказав, що 29 січня 1996 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яки були далекими родичами та проживали разом, була приватизована квартира за адресу: АДРЕСА_1, кожний з них став власником 1/2 частини цієї квартири.

ОСОБА_4 померла у 1999 році. Крім ОСОБА_3 інших родичів у неї не було, тому починаючи з 1999 року ОСОБА_3, стала сама користуватися усією квартирою, вважаючи, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4

У 2006 році ОСОБА_3 вирішила виїхати на постійне місце проживання у Російську Федерацію, у звязку з чим вона вирішила продати квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Тоді ж у 2006 році вона домовилась з ОСОБА_5 про продаж йому квартири. Після чого ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_5 кошти та передала йому квартиру у володіння та користування. При цьому ОСОБА_3 запевнила ОСОБА_5, що приїде пізніше та оформить всі документи з продажу квартири ОСОБА_5 нотаріально.

Починаючи з 2006 року ОСОБА_5 став володіти та користуватися квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

У липні 2008 року ОСОБА_3 дійсно приїхала в м.Гірське, та разом з ОСОБА_5 звернулися до нотаріуса з метою оформлення договору купівлі-продажу квартири, але у звязку з тим, що у ОСОБА_3 не було всіх документів підтверджуючих її родини стосунки з ОСОБА_4, вона не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_4

Тому по домовленості з ОСОБА_5 у липні 2008 року тільки був оформлений договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3

Щодо частки квартири, яка належала ОСОБА_4 то ОСОБА_3 запевнила ОСОБА_5, що вирішить це питання пізніше, але після цього так в м.Гірське жодного разу не приїжджали та перестала спілкуватися з ОСОБА_5

Починаючи з 2006 року ОСОБА_5 сам відкрито володів та користувався усією квартирою за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі і 1/2 частки квартири, яка раніше належала ОСОБА_4 Неодноразово поліпшував умови життя в даній квартирі, здійснював ремонти, оплату за комунальні послуги, та володів цією квартирою до дня смерті.

ОСОБА_5 помер 17 жовтня 2014 року.

Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина на належну йому 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, якою відразу ж, стала володіти та користуватися його дружина ОСОБА_2. А 10 січня 2018 року ОСОБА_2, як спадкоємцем першої черги, було отримано свідоцтво про право на спадщину, а саме на 1/ 2 частку квартири, яка належала її чоловікові.

Починаючи з жовтня 2014 року і до наступного часу ОСОБА_2 сама доглядає за всією квартирою, тримає її в належному стані. Також неодноразово здійснювала ремонти в даній квартирі, здійснювала оплату за комунальні послуги.

Тобто ОСОБА_2 також не тільки володіє своєю 1/2 часткою квартири, але і більше 3 років добросовісно, безперервно та відкрито володіє і 1/2 частиною квартири, що належала на праві власності ОСОБА_4

ОСОБА_5 разом з ОСОБА_2 починаючи з 2006 року не тільки володіли та володіють своєю часткою квартири, але і більше 11 років добросовісно, безперервно та відкрито володіли та володіють і 1/2 частиною квартири, що належала на праві власності ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4, ніхто на її спадщину не претендував, що свідчить про те, що у ОСОБА_4 відсутні родичі, які б могли прийняти спадщину після її смерті.

З означених вище підстав ОСОБА_2 вважає, що має право на отримання частини вказаної квартири, яка належала ОСОБА_4 у свою власність, але юридично оформити це право вона може тільки за рішенням суду.

Тому представник позивача просить визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю, на 1/2 частки квартири загальною площею 34,0 кв.метрів, у тому числі житловою площею 16,7 кв. метрів, за адресою: АДРЕСА_2., яка раніше належала ОСОБА_4.

Позивач та представник позивача у судове засідання не зявилися надали кожний заяву про розгляд справі у їх відсутність. Заявили про підтримання свого позову.

Представник відповідача також не зявився до судового засідання, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. З позовними вимогами згоден.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що поданий позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Так, згідно ст.12 п.3 та ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Предметом даного позову є набуття прав власності на майно, що врегульовано нормами Цивільного Кодексу України та положеннями Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Так, згідно положень ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно /набувальна давність/, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до вимог ч. 4ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Відповідно до п. 11,14 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно(пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва № 5392 про право власності на житло, квартира , яка знаходиться за адресою: м.Гірське, вул. Чернишевського, 36/50, належить на праві сумісної цілої власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.13).

ОСОБА_4 померла 1999 року (а.с.7)

Згідно копії договору купівлі-продажу частки квартири від 17 липня 2008 року, ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 ? частки квартири, яка розташована за адресою: Луганська область, м.Первомайськ, м. Гірське, вул. Чернишевського, буд.36, кв.50 (а.с.9), що також підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.8), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10)

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 помер 17 жовтня 2014 року. (а.с.11)

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.01.2017 року, спадкоємцем майна ОСОБА_5, який помер 17.10.2014 року є його дружина ОСОБА_2 (а.с.13). Спадщина , на яку видане це свідоцтво, складається з ? частки квартири, розташованої за адресою: Луганська область, м.Первомайськ, м. Гірське, вул. Чернишевського, буд.36, кв.50 (а.с.14), що підтверджується також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15)

Згідно з копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, прав на частку квартири, яка належала ОСОБА_4 ніхто не заявляв (а.с.17)

При цьому, згідно Акту депутатського обстеження від 15.01.2017 року на а.с.16, квартира за адресою АДРЕСА_3, знаходиться у приватному володінні. ? частка квартири належить ОСОБА_2, як прийнята у спадок після смерті чоловіка ОСОБА_5 А інша ? частка квартири значиться у власності ОСОБА_4, яка померла у 1999 році. Право власності ОСОБА_4 було оформлено ще у 1996 році, коли вона зі своєю родичкою ОСОБА_3 приватизували цю квартиру. У 2006 році ОСОБА_3 виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, а квартира нею була продана ОСОБА_5 ОСОБА_3 була власником тільки ? частки квартири і договір купівлв-продажу був оформлений тільки у 2008 році на ? квартири. ОСОБА_5 став володіти і відкрито користуватися усією квартирою починаючи з 2006 року, у тому числі володів і користувався часткою квартири, яка раніше належала ОСОБА_4 Утримував усю квартиру за рахунок загальних коштів з ОСОБА_2, робив ремонти, тобто користувався і володів усією квартирою з 2006 року по 17 жовтня 2014 року. ОСОБА_5 помер 17 жовтня 2014 року. Після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_2М, яка з 2014 року стала відкрито володіти і користуватися цією квартирою, у тому числі і часткою, яка належала ОСОБА_4 і користується квартирою по теперішній час. З 1999 року по теперішній час прав на частку квартири, яка належала ОСОБА_4 ніхто не заявляв і не оспорював.

Даний акт був складений у присутності свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, які підтвердили інформацію зазначену в вищевказаному Акті депутатського обстеження.

Тобто в суді встановлено, що спірне майно 1/2 частка квартири, яка належала померлій ОСОБА_4, розташована за адресою: АДРЕСА_4, фактично тривалий час не має зареєстрованого власника.

При цьому також суд переконався в тому, що позивачка не приховувала факт володіння 1/2 часткою квартири, яка належала ОСОБА_4, ОСОБА_5 з 2006 року, а після його смерті з 2014 року його дружина ОСОБА_2 відкрито володіють і користуються усією квартирою, не приривають набувальної давності з 2006 року по теперішній час, тобто більш 10 років.

За викладених підстав, а саме, що ? частка квартири, яка належала ОСОБА_4, розташована за адресою: Луганська область, м. Гірське, вул. Чернишевського, буд.36/кв.50, фактично тривалий час не має зареєстрованого власника - відповідачем по справі визначений орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, а саме Гірська міська рада, що є правильним, згідно положень Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Таким чином, позовні вимоги позивача щодо визнання за ним права власності за набувальною власністю обґрунтовані, так як з боку позивача належними доказами доведено, що він дійсно добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном, а саме ? частки квартири, яка належала померлій ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5, протягом більше 10 років і це є підставою для набуття позивачем права власності на це майно, що передбачено ст. 344 ЦК україни і не суперечить положенням Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

При таких обставинах заявлені вимоги знайшли підтвердження у суді і суд вважає можливим визнати право власності на ? квартири, яка належала раніше ОСОБА_4 за адресою: Луганська область, м. Гірське, вул. Чернишевського, буд.36/кв.50, - за позивачем для подальшого користування й одержання необхідних документів, що підтверджує право власності на обєкт нерухомості.

Згідно Постанови Верховної ради України №1693-VII від 07.10.2014 року «Про зміни в адміністративно-територіальному устрої Луганської області, зміну і встановлення меж Перевальського і Попаснянського районів Луганської області», територія м.Гірське, яка раніше відносилася до міста Первомайська, була віднесена до території Попаснянського району Луганської області, тому адреса за якою знаходиться спірна частка квартири змінився на: АДРЕСА_6.

На підставі викладеного, ст.344 ЦК України, положень Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

керуючись ст.ст.12, 81, 258-259,263-265, 352, 354-355 ЦПК , суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Гірської територіальної громади в особі Гірської міської Ради про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю, на 1/2 частки квартири загальною площею 34,0 кв.метрів, у тому числі житловою площею 16,7 кв. метрів, за адресою: АДРЕСА_2., яка раніше належала ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Луганського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Попаснянского районного суду А.В. Архипенко