Справа № 445/673/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/300/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Савуляка Р.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року в справі за скаргою ОСОБА_2 з участю заінтересованої особи начальника Золочівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Куйбіди Романа Ігоровича на дії державного виконавця,-

встановила:

Боржник ОСОБА_2 в липні 2016 року звернулася в суд із скаргою на дії державного виконавця. Вимоги обґрунтовувала тим, що оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору винесені у зв'язку з виділенням з іншого виконавчого провадження, яке закінчено у зв'язку із відмовою стягувача від примусового виконання рішення. Оскільки боржник виконав рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, то з нього підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а не у сумі, яка зазначена в оскаржуваній постанові.

Просить постанову начальника Золочівського ВДВС ГТУЮ у Львівській області Куйбіди Р.І. від 01.07.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51544205 та постанову Золочівського ВДВС ГТУЮ у Львівській області від 08.07.2015 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 47985588 визнати неправомірними та скасувати.

Оскаржуваною ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_2, суб'єкт оскарження: начальник Золочівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Куйбіда Роман Ігорович, про визнання протиправною та скасування постанов - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив боржник ОСОБА_2

Вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції не повно досліджено всі обставини у даній справі та не враховано докази, які були надані.

Звертає увагу на те, що оскаржувані постанови винесені у зв'язку з виділенням виконавчого провадження по іншій справі, а ВП № 47985588 завершене у зв'язку з відмовою стягувача від примусового виконання, що підтверджується заявою про відмову від примусового виконання.

Просить скасувати ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Учасники розгляду справи заявник ОСОБА_2 та заінтересована особа начальник Золочівського районного відділу ВДВС ГТУЮ у Львівській області Куйбіда Р.І. в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, Куйбіда Р.І. подав клопотання про розгляд справи без його участі, заявник ОСОБА_2 про причини нявки не повідомила, з клопотаннями не зверталася.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_2 протягом наданого їй терміну добровільно не виконала рішення суду про стягнення з неї боргу у розмірі 32000,00 дол. США, при цьому, рішенням суду передбачалося саме стягнення відповідної суми, а не вчинення певних дій боржником, відповідно державним виконавцем правильно визначено суму виконавчого збору.

Оскільки оскаржуване судове рішення постановлене за правилами ЦПК України в редакції від 18.03.2004р., тому перевіряється в апеляційному порядку на предмет дотримання місцевим судом при його постановленні норм ЦПК у вказаній редакції від 18.03.2004 р., а судове рішення апеляційного суду за наслідками розгляду відповідної апеляційної скарги постановляється згідно положень ЦПК України в редакції закону від 03.10.2017р. (надалі ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Золочівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження №47985588, відкрите 01.07.2015 р., з примусового виконання виконавчого листа виданого Золочівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 32 000 дол. США.

Оскільки боржник в наданий строк вимоги виконавчого листа не виконав, постановою заступника начальника відділу ДВС Матвеюк О.П. від 08.07.2015 року стягнуто з боржника ОСОБА_2 3200 дол. США виконавчого збору (а.с. 12).

01.07.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв»язку із визнанням ухвалою Золочівського районного суду Львівської області відмови стягувача ОСОБА_4 від примусового виконання ухвали цього суду від 20.06.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В подальшому, 01.07.2016 року начальник відділу Золочівського РВДВС ГТУЮ у Львівській області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження (№ 51544205) з виконання постанови ВДВС Золочівського РУЮ про стягнення виконавчого збору у ВП № 47985588.

В свою чергу, звертаючись в суд із скаргою на дії державного виконавця боржник ОСОБА_2 покликалась на те, що на її думку, дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження щодо виконання такої постанови є неправомірними, а процесуальні документи прийняті за їх наслідками підлягають скасуванню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції повинен перевірити чи було прийнято або вчинено оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність відповідно до вимог закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження та чи були порушені права чи свободи заявника.

Колегією суддів встановлено, що підставою звернення до суду зі скаргою є постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору через невиконання в добровільному порядку виконавчого листа.

Відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про стяґнення виконавчого збору здійснювалось державним виконавцем під час дії Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 року, а відповідно до ст. 28 цього Закону, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Вказана норма права підтверджує правомірність винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з наданням строку для добровільного виконання рішення суду та постанови про стягнення виконавчого збору.

Винісши постанову про стягнення виконавчого збору відповідно до вимог Закону державний виконавець зобов»язаний завершити цю виконавчу дію - стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, у редакції яка діяла на час звернення зі скаргою, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із з ч. 2 статті 384 цього Кодексу скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи ДВС розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи ДВС, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

Тобто, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали, пов'язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України та його примусовим виконанням.

В свою чергу, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 цього Кодексу).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною першою статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року №1404-VIII, який діяв на час розгляду скарги, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою статті 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 3 вказаного Закону передбачено перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню на підставі таких виконавчих документів, серед яких постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

В даному випадку ОСОБА_2 оскаржила дії державного виконавця щодо виконання не судового рішення, а постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

У п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року роз'яснено, що за змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону про виконавче провадження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув та помилково розглянув скаргу, розгляд якої необхідно здійснювати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, районний суд порушив процесуальний порядок вирішення скарги ОСОБА_2, оскільки розгляд скарги мав відбуватись за правилами КАС України.

Згідно із частинами першою та другою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 4 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 з участю заінтересованої особи начальника Золочівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Куйбіди Романа Ігоровича на дії державного виконавця - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2 право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 травня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

Р.В. Савуляк