Справа № 305/1321/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 квітня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Собослоя Г.Г., Фазикош Г.В.,

з участю секретаря : Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2017 року (головуючий суддя Розман М.М.) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи ОСОБА_3 про припинення спільної часткової власності на будівлю гаража та визнання права власності на будівлю гаража в цілому,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначала, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.11.1997 року вона є власником ? частини будинку АДРЕСА_1 з прилеглими до нього надвірними спорудами «Б» - сарай, «В» - вбиральня, «Г» - гараж, «Д» - сарай, №1 - ворота, №2 - огорожа. Також вона є одноосібним власником земельної ділянки площею 0,077 га, яка розташована за вказаною адресою, що стверджує державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 11.12.1998 року.

Відповідач ОСОБА_4 право власності на іншу половину вказаного житлового будинку набув на підставі договору дарування від 29.10.2004 року, згідно якого її мати подарувала відповідачу належну їй ? частину цього будинку.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України у зв»язку з набуттям відповідачем права власності на ? частину будинку до нього перейшло право користування на земельну ділянку, на якій ця частина будинку розташована, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача.

Вказувала на те, що між нею і сім»ю ОСОБА_4 не склалися родинні, більше того добросусідські відносини. На жаль, відповідач не є самостійним у прийнятті будь-яких рішень щодо розпорядження будинковолодінням. Його мати ОСОБА_5 із співмешканцем фактично зайняли весь будинок, в тому числі і належну їй ? його частини, господарські будівлі та земельну ділянку, оскільки проживають у цьому будинку, до якого її не впускають, і вирішити питання щодо компенсації належної їй частки будинковолодіння або викупу нею іншої ? частини будинку, що належить відповідачу, не вдається протягом десятка років.

Зазначала, що її житлові умови у м.Ужгороді, з урахуванням площі будинку, власником якого вона є, а це 29,2 кв.м., не дозволяють проживати у цьому будинку двом сім»ям (вона з чоловіком та син з дружиною), а тому вона вимушена переселитися проживати у належну їй ? частину будинку в АДРЕСА_2. Оскільки вона бажає переїхати проживати у м.Рахів, тому бажає виплатити відповідачу ? частки гаража, який належить їм на праві спільної часткової власності по ? частині кожному, посилаючись на те, що вона має автомобіль, є пенсіонеркою, їй виповнилося 67 років, а гараж відповідачем використовується не за призначенням (там зберігаються дошки та інший непотріб), зазначений гараж розташований у передній частині будинковолодіння на її земельній ділянці, його спільне використання є неможливим, так як за своїми розмірами та технічними характеристиками гараж призначений для зберігання тільки однієї машини, він є неподільним, вартість якого згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи, виконаної судовим експертом ОСОБА_6, складає 7 730,25 грн., а вартість ? його частини становить 3 865,13 грн., які нею внесені на депозитний рахунок суду.

Посилаючись на наведене, позивачка ОСОБА_1 просила суд припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на ? частину будівлі гаража, що розташований по АДРЕСА_3. Виплатити відповідачу ОСОБА_2 з депозитного рахунку суду 3 865,13 грн., внесених нею в якості компенсації вартості ? частини гаража.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 заявою від 13.03.2017 року збільшила розмір позовних вимог, і просила виплатити відповідачу з депозитного рахунку суду 9 483,07 грн., внесених нею в якості компенсації вартості ? частки гаража, і стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 7811,60 грн. за проведення будівельно-технічної експертизи та сплачений судовий збір.

Рішенням Тячівського районного суду від 14 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. Вказує на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що припинення спільної часткової власності на будівлю гаража завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім»ї, оскільки спірний гараж відповідачем використовується не за призначенням, що стверджується висновком експерта, з якого слідує, що у гаражі відповідач зберігає дошки та різний непотріб. Вважає, що для збереження дров та іншого непотрібу існують сараї. Гараж, згідно висновку експерта, є спеціальною спорудою, при будівництві якого витримано будівельні норми та правила, які дозволяють утримувати у ньому автомобіль. На підтвердження того, що вона є власником автомобіля і має право керувати ним, надала суду технічний паспорт на автомобіль та водійське посвідчення. Проте відповідач не довів суду, що він є власником автомобіля та має право на керування ним, що б вказувало на завдання йому шкоди у зв»язку з припиненням його права власності на гараж з виплатою вартості його частки.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_7, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не довела тих обставин, що припинення права власності на ? частину спірного гаража не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності по ? частині кожному належить житловий будинок АДРЕСА_4 з прилеглими до нього надвірними спорудами «Б» - сарай, «В» - вбиральня, «Г» - гараж, «Д» - сарай, №1 - ворота, №2 - огорожа. ОСОБА_1 на праві приватної власності також належить земельна ділянка площею 0,0770 га, на якій розташований зазначений житловий будинок та надвірні споруди.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на ? частину будівлі гаража, що розташований по АДРЕСА_3, і виплатити йому з депозитного рахунку суду 9 483,07 грн., внесених нею в якості компенсації вартості ? частки гаража.

На обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона має автомобіль, є пенсіонеркою, їй виповнилося 67 років, а гараж відповідачем використовується не за призначенням (там зберігаються дошки та інший непотріб), зазначений гараж розташований у передній частині будинковолодіння на її земельній ділянці, його спільне використання є неможливим, так як за своїми розмірами та технічними характеристиками гараж призначений для зберігання тільки однієї машини, він є неподільним, вартість якого згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 січня 2017 року, виконаної судовим експертом ОСОБА_6, становить 18 966,13 грн., а ? його чистини 9 483,07 грн., і ці кошти нею внесені на депозитний рахунок суду.

Положеннями статті 365 ЦК України встановлено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

У справі, яка переглядається, спірний гараж належить сторонам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності по ? частині кожному; належна відповідачу частка не може бути виділена в натурі; між сторонами наявні неприязні стосунки, що унеможливлює спільне володіння та користування гаражем; спірний гараж відповідачем використовує не за призначенням, згідно матеріалів справи в ньому зберігаються дошки та різний непотріб; доказів наявності у відповідача транспортного засобу та посвідчення водія на керування транспортним засобом, що б вказувало на порушення його прав, у зв»язку з припиненням його права власності на ? частину спірного гаража, матеріали справи не містять.

За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем.

У справі, яка переглядається, загальна ринкова вартість спірного гаража, згідно з висновком експерта №22/11-16 від 16 січня 2017 року судової будівельно-технічної експертизи по даній цивільній справі, виготовленого судовим експертом ОСОБА_6, становить 18 966,13 грн., а ? частина цього гаража - 9 483,07 грн.

Зазначеним висновком встановлено, що гараж є спеціальною спорудою, при будівництві якого витримано будівельні норми та правила, які дозволяють утримувати в ньому автомобіль. Даний гараж розрахований для зберігання тільки одного автомобіля. Виділення в натурі ? частини будівлі гаража (літ.- Г), розташованого по АДРЕСА_1, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі внаслідок поділу - є неможливо.

Таким чином, враховуючи положення статті 365 ЦК України, а також те, що виділення в натурі ? частини будівлі гаража є неможливим, зазначений гараж розрахований для зберігання тільки одного автомобіля, ця будівля розташована у передній частині будинковолодіння на належній позивачці ОСОБА_1 земельній ділянці, яка має у власності транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21083, 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 від 22.07.2005 року (т.1 а.с.97), а також посвідчення водія (а.с.98), тоді як матеріали справи не містять доказів належності відповідачу ОСОБА_2 будь-якого автомобіля та посвідчення водія, який спірний гараж використовує не за призначенням, зберігає там дошки та різний непотріб, що стверджується матеріалами справи, створює позивачці перешкоди у користуванні цим гаражем, спільне використання якого сторонами є неможливим через неприязні відносини між ними, таке припинення права власності відповідача на ? частину спірного гаража, за наведених вище обставин, не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім»ї, та з урахуванням внесення позивачкою на депозитний рахунок суду половини вартості зазначеного гаража, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким позов та апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 7811,60 грн. за проведення будівельно-технічної експертизи та сплачений судовий збір в розмірі 1 203,60 грн. на підставі положень ч.13 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2017 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину будівлі гаража, розташованого за адресою : АДРЕСА_1

Виплатити ОСОБА_2 з депозитного рахунку Рахівського районного суду 9 483,07 грн., внесених ОСОБА_1 в якості компенсації вартості ? частки гаража.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7811,60 грн. за проведення будівельно-технічної експертизи та сплачений судовий збір в розмірі 1 203,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 4 травня 2018 року.

Головуюча :

Судді :