АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/1312/16-ц 22-ц/774/1045/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/1312/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 30 січня 2018 року, яке ухвалено суддею Хомініч С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 січня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позов мотивовано тим, що відповідач є її батьком. До досягнення нею повноліття відповідач сплачував аліменти на її утримання на користь бабусі ОСОБА_3, яка є її опікуном.

З 01.09.2013 року по 28.06.2016 року позивач навчалася в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Криворізький навчально-виробничий центр» у групі ОФ 1/9-13 за професією «Фотограф (фотороботи). Оператор комп'ютерного набору. За денною формою навчання. З 01.09.2016 року продовжує навчання у ДВНЗ «Криворізький державний педагогічний університет» на денній формі навчання. Термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року.

Посилаючись на те, що батько добровільно не надає їй матеріальну допомогу, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача з 15.02.2016 року і до 30.06.2016 року; стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача з 01.09.2016 і до 30.06.2020.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 30 січня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за період навчання в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Криворізький навчально-виробничий центр» з 15.02.2016 року по 30.06.2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2016 року і до закінчення нею навчання, тобто до 30.06.2020 року, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_1 23 років.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, суд не повідомив його належним чином про призначення справи до розгляду на 30.01.2018 року, чим порушив його право на доступ до правосуддя. Також, відповідач вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів з нього на утримання повнолітньої доньки, оскільки її дохід є значно вищий за дохід відповідача. Крім того, на думку відповідача, судом було допущено неповне з'ясування обставин справи та не взято до уваги, що він хворіє, посилаючись на відсутність оригіналу довідки, які відповідач не мав можливості надати суду, адже його не було повідомлено про розгляд справи на 30.01.2018 року, натомість надані позивачем довідки взагалі стосуються 2017 року, однак суд прийняв їх, як належний доказ у справі щодо майнового стану позивачки на час розгляду справи. Не погоджується відповідач й з висновком суду щодо його проживання разом з дружиною та неповнолітньою донькою, що суперечить обставинам, встановленим рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 01 листопада 2001 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, позивача ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_3 і ОСОБА_5, які, кожна окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 року, її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с .3).

Мати позивача, громадянка ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с. 4).

Позивач проживає разом з бабусею - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).

На користь ОСОБА_3 з відповідача ОСОБА_2 стягувались аліменти, згідно виконавчого листа №2-190 від 27.05.2005 року, на утримання дитини - доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку. Утримання аліментів припинено з 14.02.2016 року, у зв'язку з досягненням дитиною повноліття. Заборгованості немає (а.с. 13).

Згідно довідки № 256/01-24 від 26.02.2016 року, позивач навчалася в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Криворізький навчально-виробничий центр» з 01.09.2013 року по 28.06.2016 року у групі ОФ 1/9-13 за професією «Фотограф (фотороботи). Оператор комп'ютерного набору», за денною формою навчання (а.с. 8).

Довідкою ДВНЗ «Криворізький державний педагогічний університет» №15-095 від 15.09.2016 року підтверджено, що позивач продовжує навчання у ДВНЗ «Криворізький державний педагогічний університет» на денній формі навчання, за держзамовленням. Термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року (а.с. 58).

Згідно довідки Управління пенсійного фонду в Саксаганському районі м. Кривого Рогу №1077/02/23 від 15.02.2017 року, ОСОБА_1 отримує пенсію в разі втрати годувальника, померлого внаслідок загального захворювання в розмірі 1 347 грн. (а.с. 74).

Згідно довідки про доходи №278 від 29.03.2017 року, виданої ДВНЗ «Криворізький державний педагогічний університет», ОСОБА_1 займає посаду студент (аспірант) та їй нарахована стипендія за період січень-лютий 2017 року в розмірі 6000 грн., та компенсація вартості харчування за період січень-лютий 2017 року в сумі - 8212,50 грн. (а.с. 76).

Відповідно до довідки №912 від 08.04.2016 року, відповідач ОСОБА_2 працює у ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» в управлінні залізничного транспорту на посаді машиніста тепловоза і отримує стабільний заробіток. Розмір його заробітку за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року складає 54321,58 грн, середній заробіток 9053,60 грн. (а.с. 27).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з громадянкою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, що слідує зі штампу в його паспорті громадянина України (а.с. 28 - зворот). Мають доньку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання якої відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти на користь ОСОБА_9, згідно виконавчого листа №2-1638 від 01.11.2001 року, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 29).

Відповідач ОСОБА_2 мешкає з сім'єю за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 31).

Згідно довідки від 12.04.2016 року, ОСОБА_2 перебуває на «Д» обліку з діагнозом артрозо-артрит правого колінного суглоба, згідно якої страждає на порушення функції ходьби. Лікування потрібне 2 рази на рік (а.с. 29-а).

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідача на її користь аліменти на період навчання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), суд першої інстанції виходив з того, що, на підставі ст.ст.199, 200 СК України, у позивача наявне право на отримання аліментів від батька на період навчання. При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції було взято до уваги матеріальний та сімейний стан відповідача, а також той факт, що позивач навчається за державним замовленням та отримує соціальні виплати, які не звільняють батька від обов'язку надавати допомогу своїй повнолітній дитині, яка не має можливості отримувати допомогу та піклування від померлої матері.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У силу положень ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною 2 ст.199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Установивши, що відповідач ОСОБА_2. є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки, що продовжує навчання та у зв'язку з цим потребує такої допомоги, врахувавши, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період її навчання.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано хворобу відповідача, колегією суддів відхиляються, адже, надана відповідачем медична довідки про стан його здоров'я не підтверджує здійснення ним витрат на лікування в даний час.

Крім того, обов'язок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатись після досягнення повноліття незалежно від форми навчання покладається на батьків, проте відповідач фактично переклав свій обов'язок піклуватись та матеріально забезпечувати її виключно на державу, що є порушенням норм чинного сімейного законодавства України.

На підставі зазначеного не можна вважати обґрунтованими й доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 не повинен сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої доньки у зв'язку з її перебуванням на державному забезпечення (навчання за рахунок коштів державного бюджету, отримання соціальної стипендії та пенсії у зв'язку з втратою годувальника).

Не може погодитись колегія суддів й з доводами апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставина справи в частині встановлення того, що відповідач ОСОБА_2 мешкає з сім'єю за адресою: АДРЕСА_3.

Так, зазначені обставини підтверджуються довідкою Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби №108 від 13.04.2016 року (а.с. 31), тоді як рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 01 листопада 2001 року було встановлено факт їх окремого проживання станом на момент ухвалення цього рішення, тобто станом на 01 листопада 2001 року, у зв'язку з чим встановлені цим судовим рішенням обставини не мають правового значення для вирішення даного спору.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права та розгляд справи без належного повідомлення відповідача ОСОБА_10 про час та місце розгляду справи суперечать матеріалам справи.

Так, у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі та навіть надав письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 24-26), зазначивши у них місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 однак за цією адресою судову кореспонденцію про призначення справи до розгляду на 30.01.2018 року не отримав (а.с. 113) та про хід розгляду справи судом першої інстанції не цікавився, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному поряду не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: