Провадження № 2/752/672/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.11.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Павлюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

у жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, належав на праві власності ОСОБА_4., яка, в свою чергу, успадкувала його після смерті її сестри ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Після ї смерті відкрилася спадщина, проте жоден із спадкоємців не звертався до уповноважених органів з відповідною заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 є правнучатою племінницею ОСОБА_4, вона безперервно проживає та користується вказаним будинком з 30 березня 1966 року. Тобто, позивач почала проживати у вказаному будинку за життя ОСОБА_4, продовжила проживати після її смерті і проживає дотепер. Позивач не отримувала жодних претензій з боку будь-яких третіх осіб стосовно їх прав, в тому числі права власності на будинок. ОСОБА_1 є страхувальником будинку починаючи з 1980 року. Також вона сплачує комунальні послуги в будинку. У 1998 р. позивач, провівши реконструкцію будинку, отримала всі необхідні дозвільні документи для введення будинку в експлуатацію. В тому ж році вона отримала свідоцтво про право власності на будинок, проте в ньому власником зазначена ОСОБА_4

Все вищевикладене, на думку позивача, свідчить про те, що вона володіла будинком відкрито, не приховувала факт знаходження будинку в її володіні. Також підтверджується безперервність володіння будинком протягом всього строку набувальної давності.

Посилаючись на ст. 344 ЦК України, ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м.. Києва від 10 жовтня 2016 року дана позовна заява повернута позивачу для подачі до належного суду. (а.с. 8)

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року скасована ухвала судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року, а питання передано на новий розгляду. (а.с. 40)

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 45)

18 липня 2017 року Київська міська рада надіслала до суду заперечення проти позову ОСОБА_1 Просить відмовити в задоволенні позову. (а.с. 142 т.2)

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2018 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. (а.с. 153 т.2)

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підтав.

Представник відповідача КМР в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення, зазначивши про необгрунтованість вимог позивача.

Треті особи в судове засідання не з"явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності. (а.с. 66)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується данми свідоцтва про смрть. (а.с. 68)

Спадкова справа після померлої ОСОБА_4 не заводилась.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, з 30 березня 1966 року. Зазначене підтверджується довідкою від 17 травня 2013 року № 866, виданою КП "ЖЕО-103" Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. (а.с. 70 т.1)

Також у вказаному житловому будинку зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_9, а також малолітні ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 не зверталася із заявою про прийняття спадщини.

Звертаючись із даним позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що з 1966 року, тобто до дня смерті ОСОБА_4, проживає у спірному житловому будинку. Весь тягар утримання житла несе позивач, у 1998 р. вона здійснила реконструкцію вказаного будинку. Позивач зазначає, що вона є правнучатою племінницею ОСОБА_4, добросовісно, відкрито, безперервно володіла вказаним житловим будинком протягом тривалого часу, який на праві власності належить ОСОБА_4, а тому на підставі ст.344 ЦК України він вважає, що набув право власності.

Суд не погоджується з такими доводами позивача з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Частиною 1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, зокрема якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.

Пунктом 11 вказаної постанови Пленуму судам роз'яснено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, при цьому позивачем не було прийнято спадщину в установленому законом порядку, з урахуванням положень норм цивільного кодексу України суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для спадкування майна, що, в свою чергу, виключає можливість застосування інституту набувальної давності.

Доводи представника позивача про наявність усіх умов для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю суперечать обставинам справи та ґрунтуються на помилковому розумінні положень ч.1ст. 344 ЦК України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів наведені в ст. 16 ЦК України, проте спосіб захисту порушеного права, визначений позивачем, цією статтею не передбачений.

Крім того, судом також враховується, що у ст. 344 ЦК України йдеться про набуття особою права власності на нерухоме майно за набувальною давність, якщо ця особа добросовісно заволоділа чужим майном.

Разом з тим, позивач зареєстрована в спірному житловому будинку. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що вона добросовісно саме заволоділа чужим майном.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 15, 16, 344, 345 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: