Справа № 755/1621/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Астахової О.О.,

при секретарях: Неділько Л.Л., Томіленко В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів Каплюк М.В., Рибчановської Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ПрАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» в якому просив зобов'язати відповідача вилучити інформацію щодо фінансового стану та фінансових взаємовідносин з третіми особами ОСОБА_4 з бази даних кредитних історій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що представник позивача ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про відкликання позивачем згоди на обробку своїх персональних даних і на цій підставі на ведення кредитної історії, суб'єктом якої він є. Листом від 22.12.2017 № 95-с/07-11 відповідач відмовив у вилученні кредитної історії позивача. На думку представника позивача така позиція відповідача є протиправною, так як позивач скористався своїм правом передбаченим п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» на відкликання згоди на обробку персональних даних. Враховуючи викладене, позивач звернувся із позовом до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.03.2018 відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 12.07.2018.

03 травня 2018 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Мотивуючи тим, що 23.11.2017 до нього надійшла заява позивача про вилучення інформації щодо нього з бази даних ПАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» у зв'язку з відкликанням позивачем згоди щодо збору і надання інформації, що складає його кредитну історію. З огляду на відсутність законних підстав встановлених ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» для вилучення інформації з кредитної історії позивача, відповідач залишив кредитну історію без змін.

Також, у відзиві відповідач зазначив, що при укладенні кредитних договорів з банками позивачем надано згоду на збір, зберігання, використання та поширення інформації. Дана згода є однією з умов кредитного договору. Умови відповідних договорів не можуть бути змінені інакше ніж в порядку передбаченому Цивільним кодексом України. Закон України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» встановлює вичерпний перелік підстав для вилучення інформації з кредитної історії, серед яких відсутня така підстава як відкликання згоди на обробку даних згідно чинного законодавства.

12 червня 2018 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив у якому позивач посилається на своє безумовне право на відкликання згоди на обробку його персональних даних, а тому на його думку, позов підлягає задоволенню.

У підготовчому судовому засіданні 12.07.2018 року представник позивача заявив клопотання, в якому просив зобов'язати відповідача надати документи, які б підтверджували, що позивач надавав згоду на обробку його персональних даних.

Представник відповідача проти задоволення клопотання заперечила з підстав, що відповідні документи у відповідача відсутні, так як зберігаються у банках з якими позивач укладав кредитні правочини і до відповідача ці документи не передаються.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч. ч. 2, 3 ст. 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зокрема зазначено підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа , вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Заявляючи клопотання, представник позивача не надав доказів того, які заходи вжив позивач та його представник для отримання доказів самостійно або причини неможливості самостійного отримання таких доказів. Також представником позивача у клопотанні не зазначено підстави, з яких випливає, що ці докази має саме відповідач.

Сприяючи учасникам судового розгляду у здійсненні їхніх прав і процесуальних обов'язків, судом з'ясовувалось у представників сторін із якою банківською установою позивач укладав відповідні кредитні договори, щоб витребувати з тієї банківської установи згоду ОСОБА_4 на обробку його персональних даних.

Разом з тим, учасники справи не повідомили суду даних обставин.

З огляду на означене та керуючись ч. 2 ст. 83, ч. 1, п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України суд постановив ухвалу 12.07.2018 року про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про зобов'язання відповідача надати документи про згоду позивача на обробку персональних даних.

Також 12.07.2018 року у підготовчому судовому засіданні представник позивача заявив, що має намір змінити підстави позову, у зв'язку із чим просив оголосити перерву у підготовчому судовому засіданні. Представники відповідача проти задоволення клопотання представника позивача щодо оголошення перерви не заперечували.

Відповідно до п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження зокрема є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У ч. 3 ст. 49 ЦПК України зазначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно із п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вказане та з метою реалізації процесуальних прав учасників справи, суд постановив ухвалу про задоволення клопотання представника позивача та оголосив перерву у підготовчому судовому засіданні до 06.11.2018.

06 листопада 2018 року судом продовжено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за участю представників сторін. У підготовчому судовому засіданні представником позивача подані додаткові письмові пояснення в яких він зазначив, що відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» інформація для формування кредитної історії надається лише в разі наявності письмової згоди суб'єкта кредитної історії. Враховуючи, що відповідач не надав доказів наявності письмової згоди позивача на обробку його персональних даних, представник позивача вважає, що позов підлягає задоволенню.

Також представник позивача повідомив суд, що позивачем та його представником не буде подано заяву про зміну підстав позову, для подання якої за клопотання представника позивача було оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.11.2018.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив вимоги задовольнити, виходячи із доводів, які містяться у позовній заяві та додаткових поясненнях позивача. Додатково пояснив, що йому не відомо чи надавав позивач згоду на обробку його персональних даних. А відтак, враховуючи відсутність такої згоди у матеріалах справи, на підставі ст. 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», просив про задоволення позову.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили з підстав зазначених у відзиві, та просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Одночасно зазначили, що представником позивача фактично змінено під час судового розгляду підстави позову, оскільки звертаючись із позовом до суду, який є предметом розгляду, позовні вимоги ОСОБА_4 мотивував неправомірною відмову відповідача у не задоволенні його заяви про відкликання своєї згоди на обробку його персональних даних, що на думку ОСОБА_4 є порушенням відповідачем ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних». Проте, при наданні письмових додаткових пояснень та пояснень наданих під час судового розгляду, представник позивача заперечує факт наявності такої згоди позивача на обробку персональних даних, що на його думку не відповідає вимогам ч.1 ст. 9 «Про організацію формування та обігу кредитних історій» та виходячи із положень ст. 10 цього Закону є підставою для вилучення інформації, що складає кредитну історію.

Виходячи з того, що позивач не подав в установленому вимогами ЦПК України порядку заяву про зміну підстав позову, хоча йому надавався судом такий строк, представники відповідача просять відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

У ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

До закінчення підготовчого засідання позивачем не подано письмової заяви про зміну підстави або предмету позову, не зважаючи на наданий йому для цього час. А тому, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог та з підстав зазначених у позові.

Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб'єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (далі - Закон).

У ст. 3 Закону визначено, що:

- бюро кредитних історій (далі - Бюро) - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію;

- ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію;

- кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов'язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону;

- користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа - суб'єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію;

- кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов'язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування);

- суб'єкт кредитної історії - будь-яка юридична або фізична особа, яка уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія;

У ч. 1 ст. 5 Закону зазначено, що джерелами формування кредитних історій зокрема є відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб'єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб'єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього надає до Бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як Користувача; про суб'єкта кредитної історії, яка визначена п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону.

Сторонами визнається, що позивач ОСОБА_4 є суб'єктом кредитної історії внесеної до бази даних відповідача ПрАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій». У суду не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Представник позивача звернувся до відповідача із заявою про відкликання позивачем згоди на обробку персональних даних і вимагав повного вилучення усієї інформації про позивача з бази даних кредитних історій, яку веде позивач. (а.с. 1).

Листом від 22.12.2017 року за № 95-с/07-11 ПрАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» відмовило ОСОБА_4 у вилученні інформації з його кредитної історії у зв'язку із тим, що згода суб'єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього є частиною кредитного договору, укладеного між цим суб'єктом та Банком. Бюро не є стороною кредитного договору та не може самостійно переглядати чи змінювати умови договору, укладеного між суб'єктом кредитної історії та Банком. А тому, відсутні підстави для вилучення інформації з кредитної історії ОСОБА_4 у зв'язку із відкликанням ним згоди. (а.с. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У ч. 2 ст. 174 ЦПК України зазначено, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Отже, у поданих заявах по суті сторонами визнаються, а тому не підлягають доказуванню обставини, що позивачем, як суб'єктом кредитної історії, надано згоду на обробку його персональних даних для формування та обігу кредитних історій, в тому числі у базі даних кредитних історій відповідача.

Судом відхиляються твердження представника позивача наведені у додаткових поясненнях поданих 06.11.2018, що позивачем нібито взагалі не надавалась згода на обробку персональних даних.

Згідно із ч. 2 ст. 82 ЦПК України відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною.

Суду не надано будь-яких доказів, які б свідчили, що обставини визнані у позовній заяві визнані з підстав перерахованих у ч. 2 ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, суд вважає встановленими обставини, які визнані позивачем та відповідачем у позовній заяві та відзиві на позовну заяву.

У ч. 1 ст. 10 Закону зазначено вичерпні підстави за яких відповідач вилучає інформацію, що складає кредитну історію:

1) інформацію, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними;

2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб'єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього;

3) інформацію, яка передбачена п. п. 2-4 ч. 1 ст. 7 Закону, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б підтвердили настання підстав передбачених у ч. 1 ст. 10 Закону для вилучення інформації, що складає кредитну історію.

Суд вважає безпідставним посилання представника позивача, що відповідно до

п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону відкликання суб'єктом кредитної історії згоди на обробку персональних даних має наслідком повне вилучення інформації, що міститься у кредитній історії.

У п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону йдеться про відсутність письмової згоди суб'єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього. В той же час у даній справі сторонами визнані обставини, що позивач надавав згоду на обробку його персональних даних, а отже відсутні підстави для вилучення інформації з кредитної історії відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону.

Суд погоджується з представником позивача, що позивач має право на відкликання згоди на обробку персональних даних передбачене у п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних».

В той же час реалізація права на відкликання згоди на обробку персональних даних не є підставою для видалення чи знищення персональних даних, які вже оброблені.

У ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» зазначено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі:

1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб'єкта персональних даних на обробку цих даних або законом;

2) припинення правовідносин між суб'єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом;

3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого;

4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Позивачем та його представником не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про настання підстав визначених у ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» для видалення або знищення персональних даних.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач обґрунтовано відмовив у вилученні інформації, що складає кредитну історію, так як ст. 10 Закону не містить такої підстави вилучення як відкликання суб'єктом кредитної історії згоди на обробку персональних даних.

Також суд звертає увагу, що у позовній заяві представник позивача просить зобов'язати відповідача повністю вилучити інформацію щодо «фінансового стану та фінансових взаємовідносин з третіми особами ОСОБА_4».

Перелік інформації, яка міститься у кредитній історії і збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання, якої здійснює відповідач зазначена у

ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону. Серед вказаної інформації відсутній вид, категорія інформації, яка б мала найменування «щодо фінансового стану та фінансових взаємовідносин з третіми особами».

Аналізуючи зміст ст. 10 Закону суд приходить до висновку, що вилученню підлягає лише інформація види і найменування якої наведені у ст. 7 Закону.

Тому вимоги представника позивача вилучити інформацію, яка не міститься у

ст. 7 Закону суперечить нормам матеріального права.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів наданих сторонами, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 76, 77, 79, 80, 81 141, 258, 259, 264, 265, 268, 352-355 ЦПК України, ст. 1, 3, 5, 7, 9, 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», ст. ст. 8, 15 Закону України «Про захист персональних даних», суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» про зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я О.О. Астахова