Справа №489/5658/17 03.05.2018
Провадження №22-ц/784/652/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 489/5658/17 Номер провадження 22-ц/784/652/18

03 травня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого судді Прокопчук Л.М.,

Суддів: Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Яценко Л.В.

За участю: учасників справи представника позивача - адвоката ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2018 року, ухваленого в приміщенні того ж суду о 9-30 у складі судді Тихонової Н.С., повний текст якого виготовлено 19.02.2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И Л А :

24 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що від шлюбу вони з відповідачем мають неповнолітню дитину, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично сімейні відносини між ними припинились. Дитина хворіє, має статус інваліда з дитинства. Відповідач гроші на утримання дитини не надає, хоча є фінансово спроможним, він працює та отримує пенсію. Тому просить стягнути на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини доходу відповідача, враховуючи інвалідність дитини (а.с. 1-2).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 41-42).

В апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що висновок суду про постійну добровільну допомогу відповідача позивачу не доведений. Не впливає на вирішення спору про стягнення аліментів і те питання, що місце проживання дитини з кимось з батьків не вирішено, на що послався суд в рішенні. Не враховано судом і те, що позивач із-за стану здоров'я сина не має змоги працювати. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про повне задоволення позовних вимог (а.с. 47-50).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач погоджуючись з висновками суду першої інстанції, наполягає на тому, що позивач не довела позовних вимог, що він повністю добровільно утримує дитину.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач просив відхилити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, дослідивши наявні в справі докази, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2002 року. Мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, у сторін є донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сторони з дітьми проживають у АДРЕСА_1, яка на праві власності зареєстрована за відповідачем. Син сторін є особою з інвалідністю з дитинства, отримує соціальну допомогу в сумі 3524,80 грн. щомісячно. Відповідач працює, його заробітна плата складає 12415 грн. на місяць, він також щомісячно отримує пенсію в розмірі 1924,40 грн. Позивач отримує пенсію у розмірі 2169,48 грн. Старша дочка навчається на 111 курсі денного відділення вищого навчального закладу.

Посилаючись на те, що відповідач несе витрати по сплаті за комунальні послуги за утримання квартири, де сім'я проживає, придбаває продукти харчування для сім'ї, одяг та взуття для дітей, сплачує за навчання старшої доньки, придбав сину планшет, оплачує літній відпочинок дітей на морі, що не спростував та підтвердив в судовому засіданні позивач, а також на ту обставину, що місце проживання малолітньої дитини з кимось із батьків не визначено, суд прийшов до висновку про те, що відповідач постійно надає добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини у достатньому розмірі, що виключає необхідність вирішення питання про стягнення аліментів у судовому порядку.

Відмовляючи у стягненні додаткових витрат на дитину у зв'язку з її хворобою, суд зазначив, що такі вимоги самостійно не заявлялись, а на зазначені обставини лише позивач посилалась в позові як на обставину щомісячного стягнення аліментів (а.с.41-42).

З наведеними висновками суду погодитись не можна.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

У справі, яка переглядається, судом не встановлено, що між сторонами існує домовленість про сплату аліментів. Пояснення позивача про те, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, підтверджується фактом винесення судового рішення від 12.04.2018 року про розірвання шлюбу між ними, що не заперечував відповідач.

За такого суд прийшов до помилкового висновку про те, що сплата відповідачем комунальних послуг, придбання речей для дітей та продуктів харчування виключає необхідність вирішення питання про стягнення аліментів в судовому порядку.

За викладених обставин колегія суддів не погоджується з доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, щодо повного добровільного забезпечення відповідачем утримання дитини.

Тому рішення суду як таке, що винесено з порушенням вимог норм матеріального та процесуального права слід скасувати та ухвалити нове рішення.

Вирішуючи позовні вимоги, колегія суддів враховує вимоги ст. 182 СК України, а саме 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК).

З матеріалів справи вбачається, що дитина сторін є особою з інвалідністю з народження (а.с. 11). Вона обмежена в самообслуговуванні, пересуванні, орієнтації, спілкуванні, контролю за своєю поведінкою, потребує придбання ортопедичних виробів, санаторно-курортного лікування (а.с. 9-10). Позивач отримує соціальну допомогу на неї в розмірі по 1762,40 грн. на місяць (а.с. 35).

Відповідач є працездатною особою, він отримує пенсію за вислугу років в розмірі 1924,40 грн щомісяця (а.с. 32), та заробітну плату 12 415 грн (а.с.30).

Відомості про наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків в справі відсутні.

Наведені обставини свідчать про часткову обгрунтованість позовних вимог, в частині розміру, який слід визначити для утримання дитини.

Враховуючи наведене, вимоги ст. 182 СК України, колегія суддів визначає щомісячний розмір аліментів в розмірі ? частини від доходу відповідача.

Крім того, відповідно до вимог ч.1, 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 1600 грн. за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції (640,00 + 960,00).

Позовні вимоги про участь відповідача у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (її хворобою, каліцтвом тощо) (ст. 185 СК) не заявлені, тому судом відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України вони не вирішуються.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Миколаїв, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/ 4 частки його заробітку (доходу), починаючи з 24 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Миколаїв судовий збір в розмірі 1600 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Свмчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 04.05.2018 року.