Єдиний номер справи 489/214/16-ц
Провадження 22ц-812/259/18 Головуючий по 1 інстанції Тихонова Н.С.
22ц-812/354/18 Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2018р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Цуркан І.І.,

за участі: позивача ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2018р.

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Друга Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання права власності на будівельні матеріали та зміну розміру ідеальних часток,

за позовом третьої особи із самостійними вимогами Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У січні 2016 р. ОСОБА_4 пред'явила позов і з врахуванням подальших доповнень кінцево просила:

- визнати за нею право власності на будівельні матеріали гаражу літ. «О» по АДРЕСА_1, вартістю 300262 грн.;

- змінити ідеальні частки співвласників житлового будинку по АДРЕСА_1, визнавши за нею право власності у цьому майні на 66/100 часток, а за ОСОБА_6 - 34/100 частки.

Позивач зазначала, що в 2007р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та проживала з ним у житловому будинку АДРЕСА_1, 1/2 частка якого належала чоловіку, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Під час шлюбу за спільні кошти з чоловіком вони здійснили капітальний ремонт названого будинку та побудовали гараж, який не введено в експлуатацію, а тому вона має право на будівельні матеріали, використані для його будівництва.

Прийнявши спадщину після чоловіка вона є власником 1/6 частки у спірному житловому будинку.

Оскільки здійснені поліпшення в будинку є значними, позивачка на підставі ч.3 ст.357 ЦК просила зміни частки співвласників у праві спільної часткової власності на будинок визнавши за нею право власності на 66/100 часток у цьому майні.

У червні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» пред'явило позов до ОСОБА_4, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначав, що 19 жовтня 2007 року уклав з ОСОБА_10 кредитний договір, за умовами якого, враховуючи зміни за додатковою угодою від 03 квітня 2009р., надав останньому 200000 грн. під 19% річних до 18 жовтня 2017р., які позичальник повинен повертати щомісячними платежами не пізніше 5 числа кожного місяця згідно погодженого графіка.

Станом на 15 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором складає 129179 грн. 88 коп. (78421,55 грн. - основний борг; 22364,03 грн. - проценти за користування кредитом; 16519,86 - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 4108,24 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів; 6128,37 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне повернення кредиту; 1637,83 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне повернення процентів).

Оскільки позичальник помер, а його спадкоємці не повідомили кредитора про це, банк на підставі ст.1282 ЦК просив стягнути зазначену заборгованість в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_8

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2018р. у задоволенні позовів ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність рішення суду в частині вимог про зміну часток співвласників у житловому будинку, просила його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

ПАТ «Укрсоцбанк», в поданій апеляційній скарзі просить рішення суду в частині відхилення його вимог скасувати і ухвалити нове рішення про їх задоволення у зв'язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За правилами ст.358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч.3 ст.357 ЦК співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 03 червня 1969 року ОСОБА_11, ОСОБА_12 придбали житловий будинок по АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2003 року за ОСОБА_8 визнано право власності на 1/2 частку у будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_11

12 лютого 2005 року ОСОБА_12 вчинила заповіт, за яким заповіла ? частку у житловому будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_10

20 квітня 2005 року у зв'яку зі смертю ОСОБА_12 відкрилась спадщина, в тому числі на 1/2 частку у будинку АДРЕСА_1, яку прийняв ОСОБА_10, але за життя правовстановлюючі документи на це майно не оформив.

ОСОБА_4 перебувала у шлюбі ОСОБА_10 з 08 вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до дня смерті останнього.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_10 відкрилась спадщина, в тому числі й на 1/2 частку у житловому будинку АДРЕСА_1.

Спадщину після смерті ОСОБА_10 прийняли ОСОБА_4, ОСОБА_8 відповідно дружина і мати померлого. Син останнього - ОСОБА_13 відмовився від спадщина на користь ОСОБА_8

05 серпня 2015 року ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/6 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

02 червня 2015 року та 11 серпня 2015 року ОСОБА_8 за нотаріально посвідченими договорами дарування відчужила на користь ОСОБА_6 належні їй на праві власності 1/2 та 2/6 частки у житловому будинку АДРЕСА_1.

17 лютого 2018 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку у житловому будинку АДРЕСА_1.

Під час спільного проживання подружжя ОСОБА_4, ОСОБА_10 в житловому будинку АДРЕСА_1 здійснили капітальний ремонт частини житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1» та капітальний ремонт нежитлових надвірних господарських будівель: навісу з каміном та огорожею літ. «Р»; літньої кухні літ. «Є» з тамбуром «є»; самовільно побудовано навіс між гаражем та кухнею; душову літ. «П»; вбиральню літ. «У». А саме: в житлових кімнатах літ.1-2, 1-3, 1-4 замінені віконні блоки на металопластикові; відремонтовані стіни, підлога, стеля, встановлено дверний блок в останній кімнаті; в кімнаті 1-6 замінено віконні блоки на металопластикові, відремонтовані стіни, підлога, стеля; в санвузлу літ.1-7 відремонтовані стіни, підлога, стеля; в коридорі літ.1-8 відремонтовані стіни, підлога, стеля, встановлені віконні блоки зі спареними рамами та дверні блоки; в кімнаті 1-9 відремонтовані стіни, підлога, стеля; поліпшено фасад будинку, цоколь, відмостку; здійснено електроосвітлення, водозабезпечення і водовідведення з прокладанням трубопроводів.

Згідно з висновками судової будівельно-оціночної-технічної експертизи №125-082 від 27.02.2017 року та №125-082/1 від 07.07.2017 року вартість житлового будинку складає 995131 грн., а вартість вказаних будівельних робіт і матеріалів - 223 188 грн. (будівельні матеріали - 164 639 грн., будівельні роботи - 58 549 грн.).

Факт дозволу на проведення поліпшень житлового будинку інший співвласник заперечує.

Згода співвласника має характер правочину, оскільки породжує у іншого співвласника право на збільшення частки у спільному майні.

Саме таким чином витлумачив положення ч.3 ст.357 ЦК Верховний Суд в постанові від 14 лютого 2018 року при розгляді цивільної справи №442/7179/14-ц.

А в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач надавала згоду на проведення в будинку ремонту, яка відповідає формі правочину щодо нерухомого майна відповідно до глави 16 розділу IV ЦК. У зв'язку з чим пояснення свідків: ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 з цього приводу є неналежними доказами

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з ОСОБА_8 не потрібно було погоджувати проведення поліпшень у житловому будинку, а також, що на спірні правовідносини не поширюються правила ч.3 ст.357 ЦК є помилковими.

Так, відповідач хоча й зареєструвала право власності на належну їй частку у спірному будинку в 2009 році, але право на це майно вона набула в порядку спадкування після смерті чоловіка - ОСОБА_11, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2. Про рішення суду від 14 березня 2003 року, яким право на спадкове майно визнано за ОСОБА_8 чоловік позивача - ОСОБА_10 був обізнаний, оскільки приймав участь у справі в якості відповідача та визнавав позов. До того ж такий позов ОСОБА_8 пред'явила ще 27 листопада 2002 року (а.с.81,184). А на ст.357 ЦК посилалась сама ж позивач як в позові, так і в апеляційній скарзі. Про існування іншого законного способу зміни часток співвласників на підставі якого б можливо було вирішити даний спір апеляційна скарга не містить, а положеннями ст.156 ЖК врегульовані лише питання щодо прав і обов'язків членів сім'ї власника житлового будинку серед яких таке право не закріплено.

Названі аргументи, як і ті, що ОСОБА_10 також не був співвласником спірного будинку через те, що за життя не оформим спадкових прав є безпідставними з огляду на те, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємця (ст.1296 ЦК) і відповідно відсутність такого свідоцтва не виключає його прав і обов'язків щодо спадкового майна з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1223 ЦК, ч.3 ст.1296, п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

За таких обставин суд дійшов до вірного висновку про відсутність підстав, передбачених ч.3 ст.357 ЦК для задоволення позову про збільшення частки у праві спільної часткової власності.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову третьої особи також є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1,2 ст.1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання щодо повернення кредитної заборгочаності входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми ст.1282 ЦК щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК банк і заявив вимоги до спадкоємців.

За правилами ст.1282 ЦК спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК передбачено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені ст.1281 ЦК строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

Сплив визначених ст.1281 ЦК строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов'язанням, а також припинення такого зобов'язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Як встановлено судом, 19 жовтня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_10 укладено кредитний договір, за умовами якого, враховуючи зміни за додатковою угодою від 03 квітня 2009р., останній отримав 200000 грн. під 19% річних до 18 жовтня 2017р., які зобов'язався повертати щомісячними платежами не пізніше 5 числа кожного місяця згідно погодженого графіка.

В позовній заяві ПАТ «Укрсоцбанк» зазначало, що заборгованість за кредитним договором складає 129179 грн. 88 коп. (78421,55 грн. - основний борг; 22364,03 грн. - проценти за користування кредитом; 16519,86 - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 4108,24 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів; 6128,37 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне повернення кредиту; 1637,83 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне повернення процентів).

При цьому розрахунку заборгованості банк не надав, а зазначив лише, що вона нарахована станом на 15 квітня 2016 року між тим як позичальник помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1.

Про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10 ПАТ «Укрсоцбанк» дізналось 22 червня 2015 року при розгляді цивільної справи №489/3187/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк» про припинення дії іпотечного договору. Даний факт банк не лише не оспорював, а навпаки підтвердив його в апеляційній скарзі.

При цьому кредитор міг дізнатись про відкриття спадщини ще раніше названої дати, тому що право вимоги про стягнення заборгованості з позичальника по щомісячним платежам за кредитним договором у нього виникло до смерті останнього, але банк протягом тривалого часу не вживав жодних заходів для її погашення.

Таким чином, встановивши, що банк дізнався про відкриття спадщини у червні 2015 року, а вимогу до спадкоємців, які прийняли 08 червня 2016 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недотримання позивачем передбаченого ст.1281 ЦК шестимісячного строку пред'явлення вимоги, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Розглядаючи даний спір суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4, а також Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2018р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14 листопада 2018р.

Головуючий: Судді: