Справа № 310/6413/17
РІШЕННЯ

Іменем України

27 квітня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1В,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача- Кононенко Ю.О.

представника третьої особи- Шевченко І.М., ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей виконкому Бердянської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей виконкому Бердянської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні дітей. Позов мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.12.2007 року по 02.11.2015 рік.

Від вказаного шлюбу сторони мають дітей, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час проходження позивачем військової служби у Херсонському прикордонному загоні у серпні 2015 року відповідач зібрала речі і переїхала з дітьми до іншого місця проживання.

Позивач зазначив, що з часу коли відповідач переїхала в інше житло, перестала давати можливість йому спілкуватися з дітьми, приймати участь в їх вихованні та догляді, всіляким чином перешкоджає взагалі бачити дітей.

Восени 2015 року позивач звертався в орган опіки та піклування, але ніякого результату не надало, а в усній формі йому було повідомлено, що з ОСОБА_4 була проведена профілактична бесіда.

Позивач прохав суд усунути йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, визначивши спосіб участі у їх вихованні.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він не чинить ніяких перешкод відповідачу у спілкуванні з дітьми, взагалі не надано доказів цих перешкод, діти, самі не бажають спілкуватися з батьком, оскільки він погано поводив себе в сім»ї.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухав учасників справи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Як мати, так і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, зокрема право на її виховання, незалежно від того проживають вони з дитиною чи ні (ч. 1 ст. 141 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України).

Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов"язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів дітей своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов"язані брати участь в її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.12.2007 року по 02.11.2015 року, за період спільного проживання у сторін народилися діти- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання стосунків між сторонами залишилися проживати разом з матір"ю. В ході судового розгляду встановлено, що позивач бажає приймати участь в вихованні своїх дітей та піклуватися про їх здоров'я, духовний та моральний розвиток і має для того все необхідне, проте, не може реалізувати своє право через перешкоди з боку відповідача.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір відносно участі позивача у вихованні дітей, у зв'язку з чим слід в судовому порядку визначити порядок участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Частинами 1 та 2 статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, зловживання батьками алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Так, позивач має постійне місце проживання, місце роботи та регулярний дохід, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має велике бажання регулярно спілкуватися зі своїми дітьми.

Доказів, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дітьми перешкоджало б нормальному розвитку останніх, відповідачем не надано.

Судом були опитано ряд свідків за клопотанням відповідача, які свідчили суду, що мати дітей не чинить перешкоди позивачу у спілкуванні, він сам не бажає спілкуватися з дітьми, а діти, в свою чергу, не бажають його бачити, оскільки батько в сім»ї поводився жорстоко з матір»ю і також з ними.

Суду також відповідачем надані письмові докази в підтвердження її численних звернень до органів поліції з приводу сварок з позивачем.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради від 26.04.2018 року № 01-2835/46, орган опіки та піклування зазначив, що, враховуючи стійке небажання дітей спілкуватися з батьком, прихильність дітей до матері, ОСОБА_4 з огляду на вищезазначене, орган опіки та піклування вважає неможливим визначити порядок спілкування батька ОСОБА_1 з дітьми: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв»язку з категоричною відмовою дітей зустрічатися з батьком.

Відповідно до ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування та вважає його недостатньо обґрунтованим, оскільки при його винесенні, орган опіки взяв до уваги думку малолітніх дітей, які тривалий час мешкають з матір»ю і тому, як слід, в силу віку можуть знаходитися під її впливом.

Крім того, суд частково задовольняючи позовні вимоги, бере до уваги, те, що і позиція відповідача по справі, так і висновок органу опіки та піклування носять суперечливий характер, а саме: відповідач стверджує і це відображено у висновку органу опіки, що вона ніколи не перешкоджала і не чинила жодних перешкод у спілкуванні батька із дітьми, але категорично заперечує проти встановлення побачень батька з дітьми.

Суд, не приймає до уваги надані відповідачем заперечення проти задоволення позову, оскільки позивач, як батько має права та обов'язки щодо дітей, зокрема право на їх виховання та безперешкодне спілкування з дітьми.

Судом дійсно встановлено, що між позивачем та відповідачем в період шлюбу і після нього склалися неприємні відносини, мали місце сварки, але це не має правового значення для вирішення цієї справи.

Перевіривши твердження сторін, дослідженими доказами, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про його участь у вихованні та спілкуванні з дітьми є обґрунтованими, але з врахуванням емоційного стану дітей, тривалості часу не спілкування дітей з батьком, обмежитись наступним способом участі батька у вихованні дітей.

Виходячи з інтересів дітей, враховуючи обставини справи, а також вік дітей, стан здоров'я, психологічний стан дітей, відсутність спілкування з батьком, суд вважає необхідним визначити спосіб участі позивача у вихованні синів наступним чином, встановивши графік їх зустрічей наступним чином: кожної суботи з 10-00 години до 16-00 години в присутності матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, зобов'язавши ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 надавати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у визначений для побачення час.

Такий спосіб участі позивача у вихованні дитини відповідає, на думку суду, інтересам малолітніх дітей, дозволяє налагодити психологічний контакт дітей з батьком та не порушує звичайних для дітей умов життя та їх розпорядку.

Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків - зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини.

Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діюча на Україні з 27.09.1991 року, визначає, що держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 цієї Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 18 Конвенції проголошує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Аналогічні положення містяться у ст.ст.14, 15 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року №2402, який був прийнятий на розвиток міжнародного права в Україні.

В ході судового розгляду відповідачем не надано судові переконливих доказів того, що спілкування позивача буде суперечити найкращим інтересам дитини.

Крім того, частково задовольняючи позов, суд взяв до уваги сталу судову практику з цього питання, а саме небажання дітей спілкуватися з батьками не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визначення способу участі у їх вихованні.

Відповідно до ч.6 ст. 6 СК України, однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, є рівність прав і обов»язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах.

Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги ( рішення у справі « Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, рішення у справі « Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року).

Крім того, дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, якщо зростання прихильності дітей до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов'язків обумовить це. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 640, 00 грн. На підставі ст.ст. 141, 142, 150, 153, 157, 158 СК України та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей виконкому Бердянської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі у вихованні дітей, - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, (адреса: 71100 Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Нагірна/Руденка, 14/1 кв. 21, ІПН НОМЕР_1) у вихованні та спілкуванні з дітьми- Желдаком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановивши графік їх зустрічей наступним чином: - кожної суботи з 10-00 години до 16-00 години в присутності матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. Зобов'язати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 надавати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у визначений для побачення час Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, (адреса: 71100 Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Нагірна/Руденка, 14/1 кв. 21, ІПН НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок гривень), 40 копійок. В задоволенні позовної вимоги про систематичні щотижневі побачення кожної суботи з 10:00 години до 15:00 години неділі, без присутності ОСОБА_4 за місцем проживання ОСОБА_1, про можливість спілкування та спільного відпочинку ОСОБА_1 з дітьми - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, щороку: один день в період з 13 жовтня по 15 жовтня та з 07 березня по 10 березня з приводу дня народження дітей, три дні з 05 січня по 07 січня на Різдво Христове та в літній період протягом 10 днів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України

Повний текст рішення суду складено 07 травня 2018 року.

Суддя: