Справа № 310/9293/15-ц
2/310/990/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: ОСОБА_2, Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» треті особи: ОСОБА_2, Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у якому зазначила, що 03 липня 2013 року між нею та TOB «Порше Мобіліті» було укладений кредитний договір № 50009541, за умовами якого вона отримала кредит в розмірі 254 560.80 грн., що на дату укладання договору складало еквівалент 31 200,00 доларів США, суми додаткового кредиту: 85 914,25 грн., що на дату укладення договору складало еквівалент 10 530,00 доларів США, призначеним як оплата страхових платежів за договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору, а всього 340 475,05 грн. із застосуванням процентної ставки 9,90 річних, на строк 60 місяців, зі змінною процентною ставкою. Цільове призначення кредиту - купівля автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов №WVGZZZ5NZDW597807, об'єм двигуна 1 984 куб. см., рік випуску 2013. 12 липня 2013 року між нею та відповідачем було укладений договір застави транспортного засобу №50009541, яким забезпечуються вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за вищезазначеним кредитним договором. Через складну ситуацію в країні та значним здорожчанням національної валюти у неї виникла заборгованість по вищевказаному кредитному договору. 02 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 926 щодо звернення стягнення на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель Tiguan, кузов № НОМЕР_1, рік виробництва 2013, колір білий, державний номер НОМЕР_2 на суму 578 207,16 грн. Вищевказаним виконавчим написом нотаріус запропонував задовольнити вимоги відповідача за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного рухомого майна, переданого в заставу, за невиплачену в період з 25 січня 2015 року по 03 квітня 2015 року заборгованість, станом на 03 квітня 2015 року у розмірі несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) в сумі 51 532 гривні 26 копійок, штрафні санкції за вимоги щодо сплати - 3 277 гривень 51 копійка, штрафу за порушення терміну повернення кредиту - 50 912 гривень 16 копійок, суми кредиту - 472 485 гривень 23 копійки, що становить 578 207 гривень 16 коп. 09 липня 2015 року відповідач пред'явив до виконання вищезазначений напис до відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області. 16 липня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3, на підставі виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 48115828 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Вважає дії відповідача незаконними та необґрунтованими, вищевказаний виконавчий напис вчинений з численним порушеннями законодавства, а тому таким, що не підлягає виконанню. При вчиненні оскаржуваного напису нотаріус не отримував від відповідача повного комплекту первинних бухгалтерських документів щодо здійснення повного чи часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що сума нарахованої відповідачем заборгованості по сумі кредиту та штрафні санкції, зазначені в оскаржуваному написі, за користування нею кредитним-коштами, є безспірними. Підготовлені відповідачем розрахунки боргу по нарахованих штрафних санкціях не можуть братись до уваги в якості відображення правових підстав для стягнення відповідних сум та доказів безспірності грошових вимог товариства до неї, оскільки такі розрахунки є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача. Вважає, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо безспірності заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування її думки та позиції, та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Сума невиконаних зобов'язань вказана у виконавчому написі не може складати 578 207 грн. 16 копійок, оскільки у зв'язку з частковим погашенням боргу перед відповідачем є істотно меншою. Крім того, відповідач мав поінформувати її про розмір заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису і в разі відсутності заперечень зі її сторони стосовно розміру заборгованості зазначена сума набула би статусу безспірної. Зазначила, що згідно наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок» вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 296/5 від 22.02.2012 року вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту держання боржником письмової вимоги про усунення порушень, однак вона жодних повідомлень про усунення порушень не отримувала ні від відповідача ні від будь-кого іншого. Більш того, вона вела щоденний діалог із представниками товариства, спілкувалась з операторами компанії, які тільки заспокоювали, що у керівництва є рішення стосовно ситуації, яка склалася, але знову отримала рахунок на оплату кредиту на суму 15 249,04 (курс 18,32). Вказала, що перший лист був направлений нею 13 січня 2015 року на електронну адресу відповідача з проханням перегляду умов кредитування, зміни валюти кредитування та зміни графіку платежів, на який 12.02.2015 року отримала відповідь, в якій було зазначено, що відповідач не має можливості зафіксувати курс долара США, оскільки складна економічна ситуація в країні також впливає на умови та результати діяльності компанії. Другий лист був направлений нею відповідачу 22 квітня 2015 року з проханням укласти додаткову угоду до договору, доповнити договір пунктом наступного змісту: «Банк зобов'язаний приймати виконання зобов'язань позичальника зі сплати чергових платежів для повернення суми кредиту у національній валюті за офіційним курсом банку до іноземної валюти на момент перерахування та укладення договору, тобто 1 долар - 8,159 грн.». Відповідь на нього вона не отримувала, отримала лише рахунок-фактуру для сплати кредиту. Вважає, що виконавчий напис було зроблено таємно із порушенням вимог чинного законодавства України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис нотаріуса можливий за умови виникнення права вимоги, та може бути вчинений на підставі документів, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. У порушенні вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», розділу 1 Постанови від 29.06.1999 року № 1172 нотаріус допустив вчинення виконавчого напису за наявності у боржника спору з кредитором стосовно суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування та пені, які виникли на підставі кредитного договору. Просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 02 липня 2015 року, зареєстрований у реєстрі за № 926, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 з метою задоволення вимог TOB «Порше Мобіліті» в сумі 578 207 грн. 16 копійок, яким запропоновано звернути стягнення на рухоме майно згідно договору застави транспортного засобу, посвідченого 12.07.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріальні округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 984.

Позивач та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності та відсутності позивача.

Представники позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась без поважних причин.

Представник відповідача в письмових поясненнях та в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив суду, що 03.07.2013 р. між товариством та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50009541 відповідно до якого товариство зобов'язався надати позивачеві кредит у розмірі 254 560,80 грн., що є еквівалентом 31 200,00 доларів США на дату укладання договору, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов № НОМЕР_1, обєм двигуна 1 984 куб. см., рік випуску 2013, а позивач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути товариству кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. З метою забезпечення виконання позивачем умов договору між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу №50009541 від 12.07.2013 року. Вказав, що з січня 2015 року позивач почала порушувати свої зобов'язання за договором щодо сплати щомісячних платежів, погоджених в графіку погашення кредиту, переставши їх сплачувати. У зв'язку з систематичним невиконанням умов договору позивачем товариством 09.04.2015 року було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50009541 від 03.04.2015 року з вимогою повернути суму кредиту, однак у зв'язку із закінченням терміну зберігання поштове відправлення повернуто, що підтверджується повідомленням про повернення поштового відправлення. Звертаємо увагу суду, що вся кореспонденція направлялася на адресу позивача, яка була зазначена у кредитному договорі, а саме: АДРЕСА_1. Окрім того, товариство неодноразово повідомляло позивача про заборгованість відповідно до кредитного договору №50009541 від 03.07.2013 року, а саме надсилало листи-нагадування щодо сплати заборгованості 17.02.2015 року, 04.03.2015 року, 18.03.2015 року, 03.04.2015року. Вважає, що позивач навмисно не отримував кореспонденцію, оскільки після отримання листа нагадування від 17.02.2015 року, іншу кореспонденцію позивач просто не забирав, у звязку з чим, листи поверталися у зв'язку із закінченням терміну зберігання. У зв'язку з неповерненням суми кредиту та заборгованості за договором згідно вимоги (повідомлення) відповідача у встановлений 30-денний термін, товариство правомірно звернулось 02.07.2015 р. до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_2 з метою вчинення оспорюваного виконавчого напису. Вважає твердження позивача щодо спірності заборгованості хибним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно з п. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до п.1.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування майна від боржника нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 1.2. Порядку, п. 2 ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Умови вчинення виконавчого напису визначені ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами, організаціями - не більше одного року.

Виходячи з нотаріальної практики, яка склалася під час вчинення виконавчих написів, то під документом, що встановлює прострочення виконання зобов'язання за нотаріально посвідченим договором, прийнято вважати заяву стягувана (претензію або тотожний за юридичним значенням документ (повідомлення) про прострочення платежу, передану боржнику безпосередньо стягувачем або надіслану боржникові поштою з зворотним повідомленням, або передану через нотаріуса в порядку, передбаченому ст. 84 ЗУ «Про нотаріат».

Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, такими документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відповідачем було надано нотаріусу оригінал кредитного договору № 50009541 від 03.07.2013 р, оригінал договору застави № 50009541 від 12.07.2013 року, оригінал вимоги (повідомлення) про дострокове погашення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 550009541 від 03.04.2015 р. та докази направлення зазначеної вимоги боржнику. Аналогічні приписи містить п. 3.1. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відтак чіткого переліку документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, жодним законом або іншим нормативно-правовим актом не встановлено. Тому, вищевказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє можливість спору між сторонами щодо кредитної заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень переліку, за якими стягнення проводиться в безспірному порядку, тобто перевіряє документи, з яких обчислена заборгованість, не була спірна.

Положення ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» не пов'язує наявність безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника з наявністю спору щодо розміру зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом і пені. Ця норма передбачає, що документи, які надаються нотаріусу, повинні підтверджувати безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника.

Отже, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не зобов'язаний перевіряти розмір заборгованості, нотаріус повинен перевірити факт наявності заборгованості,відповідно до наданих документів.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, для вчинення оспорюваного виконавчого напису відповідачем було подано усі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріусом, в свою чергу, було повністю дотримано вимоги, передбачені ст.ст. 87, 88, 89 ЗУ «Про нотаріат», глави 16 Порядку, п. 1 Переліку.

Окрім того, положення ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не пов'язує наявність безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника з наявністю спору щодо розміру зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом і пені. Ця норма передбачає, що документи, які надаються нотаріусу, повинні підтверджувати безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника.

Не відповідає дійсності і посилання позивача на те, що документами, які можуть підтверджувати розмір тієї чи іншої заборгованості є лише документи первинної бухгалтерської документації згідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки зазначений Закон не поширюється на спірні правовідносини, він визначає лише правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні і не регулює питання, пов'язані з діяльністю нотаріусів при вчиненні виконавчих написів. Натомість зазначені питання урегульовані Постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», вимоги якої і були дотримані нотаріусом при видачі виконавчого напису. Просив у задоволенні позову відмовити.

Приватний нотаріус ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що вчинення виконавчих написів щодо стягнення заборгованості за рахунок предмета застави регламентується статтею 18 ЦК України, частиною 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу», ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» і главою 16 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п.1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку па підставі виконавчих написів нотаріусів. Умовою вчинення виконавчого напису нотаріусом с безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, частина 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус перевіряє безспірність заборгованості за поданими документами стягувачем, вичерпний перелік яких затверджений Постановою Кабінету Міністрів України та ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Для одержання виконавчого напису стягувачем подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів): б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, пункт 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірпому порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основної о зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих і по іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про підправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Для вчинення виконавчого напису, йому було надано: 1) заява про вчинення виконавчого напису; 2) кредитний договір; 3) договір застави транспортного засобу; 4) несплачені рахунки: 5) зведена виписка по рахунках боржника із зазначенням суми заборгованості; 6) лист який направлявся боржнику з вимогою погасити заборгованість; 7) рекомендоване повідомлення поштового відділення про надсилання листа боржнику: 8) довіреність представника стягувача. Документи перелічені у пунктах 2, 4 та 5 є документами первинного бухгалтерського обліку в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункт 10 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 р. У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Відповідно до частини 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчинити інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Тобто, нотаріус не встановлює права чи факти, а лише їх посвідчує з метою падання їм юридичної вірогідності. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не встановлює факт наявності чи відсутності заборгованості або наявності спору, а перевіряє виключно наявність документів передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Ним виконані умови вчинення виконавчого напису, що передбачені частиною 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат», а позивачем не надано письмових доказів які б підтверджували порушення нотаріусом виконання умов та порядау вчинення виконавчого напису. У випадку, якщо боржник не погоджується із виконавчим написом, законодавець надав йому право оскаржити виконавчий напис в судовому порядку, а суд повинен з'ясувати чи порушено боржником взяті на себе зобов'язання перед стягувачем, тобто наявність прострочення виконання грошових зобов'язані, що є основною передумовою виникнення права у останнього за зверненням до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Просив розглянути справу в його відсутності, а позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Представник Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився без поважних причин.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

03 липня 2013 року між ОСОБА_1 В.В.2 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір №50009541, згідно якого товариство надало позивачці кредит в сумі 254 560,80 грн., що в еквіваленті за курсом Національного банку України до долара США становить 31 200,00 доларів США, додатковий кредит в сумі 85 914,25 грн., що в еквіваленті за курсом Національного банку України до долара США становить 10 530,00 доларів США строком на 60 місяців, на придбання автомобіля марки Volkswagen Tiguan кузов № НОМЕР_3, об'єм двигуна 1984 куб. см., рік випуску 2013 року, зі сплатою 9,90 % відсотків річних, а позичальник зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов кредитного договору (т.1, а.с. 4-15).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу №50009541 від 12 липня 2013 року. Відповідно до умов цього договору предметом застави є автомобіль Volkswagen Tiguan кузов № НОМЕР_3, об'єм двигуна 1984 куб. см., рік випуску 2013 року (т.1, а.с.16-17).

Відповідно до п. 1.1., 1.3. зазначеного договору застави, заставодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №50009541 від 03.07.2013 року щодо своєчасного повернення кредиту, своєчасної плати за користування кредитом передає у заставу заставодержателю належний йому на праві власності автомобіль марки Volkswagen Tiguan кузов № НОМЕР_3, об'єм двигуна 1984 куб. см., рік випуску 2013 року (т.1, а.с.16-17).

Згідно з п.п. 5.1., 5.2. цього договору застави заставодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором, яке виникає у заставодержателя у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за кредитним договором, шляхом добровільної передачі предмета застави у власність заставодержателя або шляхом звернення стягнення на предмет застави (т.1, а.с.16-17).

За домовленістю сторін заставна вартість предмета застави становить 318 201,00 грн. (т.1, а.с.16-17).

Відповідно до ч.1 ст. 589 ЦК України разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Судом встановлено, що з 25 січня 2015 року ОСОБА_1 припинила виконувати умови кредитного договору і станом на 03.04.2015 року у неї виникла кредитна заборгованість у розмірі 582 342,69 грн., яка складається з дострокового повернення невиплаченої суми кредиту у розмірі 527 532,92 грн., що є еквівалентом за курсом Національного банку України 22 450,12 доларам США із застосуванням курсу валют на день розрахунку 03.04.2015 року; несплачених чергових платежів у сумі 51 532,26 грн.; штрафних санкцій у сумі 3 277,51 грн.

У зв'язку з систематичним порушенням умов кредитного договору відповідач надіслав ОСОБА_1 письмову вимогу про дострокове повернення кредиту від 03.04.2015 року (т.1, а.с.53).

Відповідно до вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором, ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі застави транспортного засобу, посвідченого 12.07.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, який зареєстровано в реєстрі за №984, з метою звернення стягнення заборгованості в сумі 578 207 грн. 16 коп., з яких: 51 532,26 грн. - несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу), 3 277, 51 грн. - штрафні санкції за вимоги щодо сплати; 50 912,16 грн. - штраф за порушення терміну дострокового повернення кредиту; 472 485,23 грн. - сума кредиту в перерахунку з доларів США станом на 03.04.2015р. До заяви відповідачем додано: договір застави транспортного засобу, кредитний договір, зведена облікова виписка по рахунках боржника із зазначеним суми заборгованості та відміткою про те, що заборгованість на день звернення за виконавчим написом не погашена з рахунку, несплачені рахунки, копію листа, який направлявся позивачці з вимогою погасити заборгованість, повідомлення поштового відділення про надсилання листа позивачу, довіреність представника стягувача (т.1, а.с.106-128).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 02.07.2015 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 976 про звернення стягнення на вказаний автомобіль, що належить на праві власності ОСОБА_1 для задоволення вимог відповідача в розмірі 578 207,16 грн. (т.1, а.с.19).

За статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Згідно п. 19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 ОСОБА_7 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 ОСОБА_7 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 ОСОБА_7 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 ОСОБА_7 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 ОСОБА_7 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Аналізуючи зазначених нормативних актів, суд приходить до наступного.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13.01.2015 року (т.1, а.с.24) та 22.04.2015 року (т.1, а.с.25) зверталась до ТОВ «Порше Мобіліті» із заявами щодо перегляду умов кредитування, зміни валюти кредитування, зміни графіку платежів.

Також судом встановлено, що ТОВ «Порше Мобіліті» зверталось до ОСОБА_1 з позовом від 29.09.2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.1, а.с.146-151), а ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору недійсним (т.1, а.с.161-168).

Згідно з п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 3 березня 2004 року, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Із листа ТОВ «Порше Мобіліті» вбачається, що відповідачем було направлено позивачу вимогу (повідомлення) від 03.04.2015 року вих. №50009541 щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, що на поточку дату становить 582 342,69 грн., але згідно заяви про вчинення виконавчого напису від 30.06.2015 року та виконавчого запису нотаріуса вбачається, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» по заборгованості станом на 03.04.2015 року у загальному розмірі 578 207 грн. 16 коп. (т.1, а.с.19,53,106).

Суд вважає, що за таких обставин ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про необхідність дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, оскільки розмір заборгованості що запропоновано погасити відрізняється від розміру заборгованості, зазначеного в заяві на вчинення виконавчого напису та виконавчому написі нотаріуса.

Зазначені обставини безумовно свідчать про існування спору між позивачем та відповідачем щодо розміру заборгованості за кредитним договором на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265, 273, 353-355 ЦПК України, ст. 15,16,18, 589 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, місце проживання: 71100, АДРЕСА_2) до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36422974, яке знаходиться за адресою: 02152 м. Київ, Проспект П. Тичини,1В), треті особи: ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (місцезнаходження: 71118, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Свободи,60) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 02 липня 2015 року, зареєстрований у реєстрі за №926, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 з метою задоволення вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» в сумі 578 207 грн. 16 коп., яким звернуто стягнення на рухоме майно згідно договору застави транспортного засобу, посвідченого 12.07.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №984.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 487 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя