АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 636/3811/17 Головуючий суддя І інстанції Оболєнська С. А.
Провадження № 22-ц/790/2702/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бровченко І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області про усунення перешкод у вихованні дітей та визначення способу участі у вихованні дітей,

встановив :

01 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, органу опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області про усунення перешкод у вихованні дітей та визначення способу участі у вихованні дітей.

Позовна заява мотивована тим, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір'ю. Позивач вважає, що він має право на безперешкодне спілкування з дітьми, а відповідачка після розлучення не дає йому зустрічатися, спілкуватись з ними, та налаштовує дітей проти нього. Просить позов задовольнити.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просив суд зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з сином, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донькою, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та надати можливість особисто спілкуватись з дітьми та приймати участь у їх вихованні; встановити наступний порядок участі його в спілкуванні з дітьми, з обов'язковим узгодженням з матір'ю дітей характеру та тривалості спілкування батька з дітьми, враховуючи стан здоров'я та режим дітей, а також з урахуванням часу та змін роботи батька: два рази на місяць з суботи по неділю, з відвідуванням дітьми місця проживання батька без присутності матері та членів її родини, з 12:00 год. суботи по 18:00 год. неділі, з обов'язковим поверненням дітей за місцем їх постійного проживання; раз на рік протягом 14 днів під час щорічної відпустки батька, в залежності від графіку відпусток; кожен рік протягом 14 днів підряд у будь-який з літніх місяців; встановити спільне проведення з дітьми за місцем проживання батька свят, які мають особливе сімейне значення, а саме: один Новий рік діти святкують з матір'ю, а Різдво з батьком, Великдень - з матір'ю, наступного року навпаки: Новий рік - з батьком, а Різдво з матір'ю, Великдень - з батьком; встановити святкування днів народжень сина, ОСОБА_5, та доньки, ОСОБА_6, почергово у батька та матері, при цьому при святкуванні дня народження дітей у матері дозволити батькові побачення з дітьми у місці проживання матері. Встановити щорічне святкування дня народження батька (03 грудня) у сім'ї батька.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено наступний порядок участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2:

кожну першу та третю суботу місяця: з 14 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин; другу та четверту неділю місяця: з 14 години 00 хвилин до 16 години 00 хвили, в присутності матері ОСОБА_4;

у разі, якщо святкові дні припадають на встановлені цим рішенням дні для зустрічі ОСОБА_3 з дітьми, то час їх спілкування залишається таким, який встановлений цим рішенням;

у разі, якщо святкових днів декілька, то право зустрічі надається в перший святковий день, в зазначений вище період часу. В літній період дозволено ОСОБА_3 вивозити дітей на оздоровлення та відпочинок в дитячі санаторії, пансіонати, оздоровчі табори та інші спеціалізовані заклади відпочинку, продовж двох тижнів, з поверненням дітей їх матері - ОСОБА_4 та її попередженням не пізніше як за десять днів до поїздки.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення змінитив частині порядку участі у спілкуванні та вихованні дітей у вихідні дні. Визначити участь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з обов'язковим узгодженням з матір'ю дітей характеру та тривалості спілкування батька з дітьми, враховуючи стан здоров'я та режим дітей, а також з урахуванням часу та змін роботи батька: два рази на місяць з суботи по неділю, з відвідуванням дітьми місця проживання батька без присутності матері, ОСОБА_4, та членів її родини, з 12:00 год. суботи по 18:00 год. неділі з обов'язковим поверненням дітей за місцемїх постійного проживання. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Вказав, що суд першої інстанції був необ'єктивним, а оцінка наявним доказам була односторонньою, неповною, більш того, багато доказів, які мали вплинути на встановлення справедливого рішення судом не було досліджено, а деякі, на які посилається суд, взагалі відсутні та базуються лише на припущеннях

Апеляційна скарга мотивована тим, що обмежуючи позивачу строк спілкування з дітьми до двох годин на тиждень, суд першої інстанції безпідставно посилався на те, що під час попередніх побачень з батьком діти перебували в пригніченому емоційному стані та навіть втікали від нього, намагаючись уникнути спілкування з останнім.

Зазначив, що будь-яких доказів на підтвердження того, що діти сторін по справі не хочуть спілкуватися з батьком; що між позивачем і його сином та донькою не склалися стійкі, довірливі стосунки, відповідач суду не надала; таких доказів не здобуто і в судовому засіданні. Тобто висновки суду про те, що діти під час попередніх побачень з батьком перебували в пригніченому стані та уникали із ним спілкування непідтверджені належними доказами.

Звернув увагу апеляційного суду на те, що позивач в період з грудня 2016 року по момент звернення до суду взагалі не мав можливості спілкуватись із дітьми через перешкоджання відповідача, у той час як з моменту розірвання шлюбу між сторонами, тобто з 13.09.2012 року, по грудень 2016 року, жодних проблем та питань щодо участі позивача у вихованні дітей не виникало. У цей період відповідач не заперечувала проти спілкування позивача із дітьми як за своєю присутності, так і без неї. Сторони перебуваючи у розірваному шлюбі разом вивозили дітей на відпустку без жодних суперечок. Але з того моменту, як позивач почав проживати із іншою жінкою, яка мала дитину від першого шлюбу, відповідач вирішила припинити його спілкування із дітьми та всіляко перешкоджала його участі у їх вихованні.

Вказав, що висновок органу опіки та піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істочне значення та ретельному зясуванні.Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням п. 8 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, у даному випадку Апеляційний суд Харківської області.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала суддю- доповідача, пояснення учасників справи, перевірила матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, і вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що участь ОСОБА_3 у вихованні дітей та спілкуванні може бути обмежена до двох годин на тиждень, у присутності матері.

Колегія судідв не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в оскарженій частині не відповідає.

Судовим розглядом справи безспірно встановлено та підтверджується письмовими доказами, що з 28 серпня 2009 року по 13 вересня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є малолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу діти залишилась проживати разом з матір'ю, відповідачем ОСОБА_4

31 січня 2017 року відповідач ОСОБА_4 вийшла заміж та взяла прізвище чоловіка «ОСОБА_4».

Після розірвання шлюбу сторони у добровільному порядку не дійшли згоди щодо участі батька у вихованні та спілкуванні.

Як вбачається з рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області №9/3 від 29 серпня 2017 року ОСОБА_3 було визначено час для спілкування та участі у вихованні малолітніх дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6: кожну суботу з 14:00 год. до 16:00 год. в присутності матері, ОСОБА_4 (а.с.55-56).

Крім цього, в результаті обстеження умов проживання обох батьків встановлено, що в приміщеннях, в яких вони мешкають, створені всі умови для проживання в них дітей.

Згідно зі ст. 9 цієї Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 7 вказаної Конвенції, кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Поняття «забезпечення найкращих інтересів дитини» визначається п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, як дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Забезпечення інтересів дитини базується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, оскільки дорослі, зайняті своїми власними проблеми, перебувають у полоні взаємних образ і особистого конфлікту, якими супроводжується їх розлучення, які ним не вичерпуються, і продовжують своє існування тривалий час, внаслідок чого почуття дітей і їх переживання за інерцією відсовують на другий план. Внаслідок розлучення батьків кардинально змінюється саме життя дитини: нове оточення, нове місце проживання, неможливість спілкування з обома батьками одночасно тощо. Тоді ж як кожній дитині необхідне емоційно комфортне середовище для нормального фізичного, духовного та морального розвитку та важлива психологічна підримка обох батьків.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 10, 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Частинами 1, 2 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначені часу для участі батька у спілкуванні та вихованні дітей суд першої інстанції послався на те, що він враховує вік дітей та стан їх здоров'я, її прихильність до кожного з батьків, необхідність їх духовного та фізичного розвитку, а також той факт, що під час попередніх побачень з батьком діти перебували в пригніченому емоційному стані та навіть втікали ваід нього, намачаючись уникнути спілкування, що за відсутності матері може негативно на вплинути, що не позбавляє позивача знову повернутися до цього питання після зміни зазначених обставин.

Однак, суд всупереч вимог ст. 263 ЦПК України про законність та обґрунтованість судого рішення не послався на докази, які підтверджують вищевказані обставини про негативний вплив батька на дітей, що його спілкування з дітьми за відсутності матері погіршує їх емоційний стан, або що він не взмозі з ними позитивно спілкуватися. Як встановлено судом, позивач тривалий час був відсутній за місцем проживання дітей, у зв'язку з проходженням військової служби в зоні АТО, проходив лікування після отриманого поранення, і внаслідок тривалої його відсутності з об'єктивних причин між батьком та дітьми був втрачений емоційний контакт.

Однак при цьому, визначаючи дві години щотижня для спілкування позивача з малолітніми сином та донькою, з обов'язковою присутністю матері, суд вказані норми матеріального права у повній мірі не врахував, внаслідок чого не дотримався розумного балансу прав та обов'язків батьків стосовно участі у спілкуванні та вихованні дітей та не врахував, що за відсутності обмежень чи суттєвих заперечень стосовно участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, які у такому віці вже не є такими залежними від матері, дві години є надмірним обмеженням участі батька у спілкуванні та вихованні дітей.

Суд не взяв до уваги, що тісний зв'язок дітей з батьком є необхідним для гармонічного розвитку дітей, особливо в умовах, коли батьки проживають окремо, і вже створили свої нові сім'ї.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що мати дитини має постійне місце проживання, має повну сім'ю - знаходиться у шлюбі з ОСОБА_4, який має самостійний дохід та утримує сім'ю, здійснює догляд за обома дітьми, приділяючи їм цілодобово свою увагу та турботу, у сім'ї ОСОБА_4 створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей.

Однак, суд першої інстанції у даному випадку безпідставно вважав, що ця обставина може бути причиною для обмеження часу спілкування дітей з їх орідним батьком.

У статтях 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення, і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

В контексті захищеного ст. 8 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. права позивача на повагу до приватного і сімейного життя, яке у даному випадку поширюється і на відносини батька з рідними дітьми в ситуації, коли їх мати вже створила іншу сім'ю, суд має позитивні обов'язки враховувати, що для повноцінного виховання дитини і для їх самовизначення як особистості має важливе значення збереження можливості спілкування та їх виховання рідним батьком.

З огляду на це суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги рішення виконавчого комітету комісії з питань захисту прав дитини № 9/3 від 29 серпня 2017 року «Про визначення способів участі у вихованні малолітніх ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 їх батька ОСОБА_3, який проживає окремо від дітей» в частині обмеження такої участі батька у часі до двох годин на тиждень. В цій частині вказане рішення органу опіки та піклування є необгрунтованим і належним чином не вмотивованим (а.с. 55-56).

Натомість у рішенні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 29.08.2017 року № 9/3 зазначено, що позивач має позитивну характеристику щодо способу життя, приймав участь у проведенні антитерористичної операції на сході України і ці обставини відповідач не оспорювала (а.с.55-56).

Таким чином, суд першої інстанції не надав належній оцінці зібраним по справі доказам, які свідчать про те, що відповідач характеризується позитивно, відповідно до довідки № 183 від 27.07.2017 р., виданої управлінням соціального захисту населення Чугуївської міської ради Харківської області, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Чугуївської міської ради, як учасник бойових дій з 11.07.2017 року. Про батька в матеріалах справи відсутні негативні характеристики, тому побачення з дітьми мають носити систематичний характер. Оскільки діти проживають з матір'ю, природно, що мати більше часу знаходиться з дітьми.

В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, що в інтересах дітей обмежити їх спілкування з батьком таким нетривалим строком, або що присутність матері при цьому є необхідною. Наявні у справі документи не містять заперечень проти самостійного спілкування бактька з дітьми.

Крім того, у рішенні комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Чугуєвської міської Ради Харківської облатсі від 29 серпня 2017 року № 93 вказано, що мати у даному випадку перешкоджає спілкуванню батька з дітьми. При цьому батько позитивно характеризується за час проходження військової служби, є дисциплінованим офіцером, зарекомендував себе за місцем проживання як доброзичливий, трудолюбивий відповідальний чоловік, поводиться тактично, у нього для дітей створені необхідні умови для проживання. Відповідно до висновку за результатми психологічного обстеження малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено, що позитивний емоційний фон дітей, відсутність серйозних відхилень психологічного характеру дає можливість розглянути варіант безперешкодного спілкування дітей з обома батьками. Необхідність своєї присутності при спілкуванні дітей з батьком їх мати, ОСОБА_4, пояснила на засіданні комісії тим, що дітям треба звикнути до батька, з яким вони протягом тривалого часу не спілкувалися (а.с. 49-50).

Виходячи зі змісту наведених норм матеріального права, лише окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Однак колегія суддів не вбачає, що зазначені ОСОБА_4 підстави для своєї присутності при спілкуванні батька з дітьми належним чином обгрунтовані і є необхідною і достатньою умовою для того, щоби така її присутність була обов'язковою, оскільки між сторонами виникли неприязні стосунки, які в результаті негативно впливають на відносини з дітьми. При цьому колегія суддів враховує, що комісія з питань захисту прав дитини дійшла висновку про можливість безперешкодного спілкування дітей з обома батьками.

Наведені відповідачем доводи про те, що позивач негативно впливає на психо-емоційний стан дітей належними, допустими і достатніми доказами не підтверджені. Медичних протипоказань з цього приводу також не встановлено. Той факт, що батько у зв'язку з умовами служби тривалий час був відсутній за місцем проживання дітей, внаслідок чого діти до нього не звикли, з огляду на висновки комісії про можливість безперешкодного спілкування батьків з дітьми, - не може бути причиною для обов'язкової участі матері при їх спілкуванні з батьком, з огляду на негативний вплив на спілування з дітьми неприязних стосунків сторін між собою.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що з огляду на обов'язок кожного з батьків діяти в інтересах дітей, що з урахуванням обставин цієї справи вимагає від матері, з якою залишилися діти, внаслідок чого вона має на них значний психологічний вплив, не зважаючи на неприязні стосунки між сторонами, докладати додаткових зусиль для виправлення ситуації разом з батьком, який зі свого боку продемонстрував своє бажання і реальні можливості діяти в цьому напрямку заради найкращих інтересів дітей.

В цьому контексті рішення комісії та висновки суду першої інстанції про обмеження участі батька у спілкуванні та вихованні дітей двома годинами на тиждень в присутності матері ОСОБА_4 не можна вважати належним чином обгрунтованими. Застосоване судом обмеження у часі спілкування, з огляду на встановені судом обставини справи, є не пропорційним втручанням у захищене гарантіями ст. 8 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. право на повагу до приватного і сімейного життя, до якого входить право батька мати повноцінну можливість спілкування зі своїми дітьми.

Належних, допустимих і достатніх доказів доказів щодо неможливості перебування дітей за місцем проживання батька у зв'язку із її особливими потребами за станом здоров'я або хвороби позивача, яка б перешкоджала йому у вихованні дітей, відповідач до суду не надала.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про необхідність спілкування позивача з дітьми, у присутності матері ОСОБА_4, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги, що у справі відсутні відповідні докази про те, що батько негативно впливає на дітей, або що він не в змозі самостійно, без участі матері чи третіх осіб опікуватися своїми дітьми під час спільного з ним перебування згідно до визначеного судом графіку.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне надати більше часу для спілкування батька з дітьми, з 10-00 до 18-00 години щотижня, згідно до визначеного судом першої інстанції графіку, але без участі матері і без залишення дітей у батька на ніч, що у більшій мірі відповідає їх інтересам, які мають право на спілкування з рідним батьком, а також інтересам сторін, які мають рівні права і обов'язки у вихованні дітей.

Таким чином, оскільки в цій частині рішення висновки суду не відповідають матеріалам справи, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду і збільшити наданий судом строк для спілкування та виховання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, з дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2: у кожну першу та третю субботу місяця - з 10 годин 00 хвилин до 18 годин 00 хвилин; у другу та четверту неділю місяця - з 10 годин 00 хвилин до 18 годин 00 хвилин, - без присутності матері, ОСОБА_4.

В іншій оскарженій частині рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19 лютого 2018 року - необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України, та пунктом 8 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19 лютого 2018 року змінити.

Збільшити наданий судом строк для спілкування та виховання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, з дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2:

у кожну першу та третю субботу місяця - з 10 годин 00 хвилин до 18 годин 00 хвилин;

у другу та четверту неділю місяця - з 10 годин 00 хвилин до 18 годин 00 хвилин,

- без присутності матері, ОСОБА_4.

В іншій оскарженій частині рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 травня 2018 року.

Головуючий: В.Б. Яцина.

Судді: І.О.Бровченко.

І.В.Бурлака.