Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 678/412/15-ц

провадження № 61-19556св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 у складі колегії суддів: Талалай О.І., Пєнти І. В., Ярмолюка О. І., на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 13 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до боржника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 4 000 дол. США, зі сплатою 24 % річних, на термін до 07 липня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_4 був укладений договір поруки.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2010 року стягнуто солідарно з боржника та поручителя на користь банку заборгованість за кредитним договором від 08 липня 2008 року у розмірі 5 325,10 дол. США.

Відповідачі взяті на себе зобов'язання належним чином не виконували, у зв'язку з чим за період з 02 квітня 2013 року по 25 квітня 2016 року утворилась заборгованість за процентами, нарахованими на прострочену заборгованість за кредитом, у сумі 2 736,11 дол. США, що за курсом 25,34 відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 25 квітня 2016 року, складає 69 333,03 грн, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області у складі судді Ходоровського І. Б. від 30 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, оскільки строк повернення кредиту настав 07 липня 2010 року, а з позовом до суду Банк звернувся 17 грудня 2015 року, тобто із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у позові.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 13 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5. солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за процентами за кредитним договором від 08 липня 2008 року у сумі 2 736,11 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачі належним чином не виконували зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, у зв'язку з чим за період з 02 квітня 2013 року по 25 квітня 2016 року утворилась заборгованість за процентами, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. При цьому суд апеляційної інстанції виходив із того, що банк не пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

У березні 2017 року поручитель ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки позивач пропустив строк позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу ОСОБА_5. від позивача не надходило.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

У справі, що переглядається, судами установлено, що 08 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 4 000 дол. США, зі сплатою 24 % річних, з терміном повного погашення кредиту до 07 липня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 08 липня 2008 року між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки, згідно з умовами якого поручитель поручилася перед кредитором за виконання ОСОБА_4 своїх обов'язків за кредитним договором від 08 липня 2008 року.

Відповідачі взяті на себе зобов'язання належним чином не виконували.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2010 року стягнуто солідарно з боржника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом та процентами у сумі 5 325,10 дол. США. Вказане судове рішення не виконано.

Згідно з розрахунком, наданим банком, за період з 02 квітня 2013 року по 25 квітня 2016 року утворилась заборгованість за процентами, нарахованими на прострочену заборгованість за кредитом, у сумі 2 736,11 дол. США, що еквівалентно 74 440,80 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за процентами, нарахованими за період з 02 квітня 2013 року по 25 квітня 2016 року.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З аналізу змісту наведених можна дійти висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Тобто, зі спливом строку кредитування припиняється право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Оскільки строк дії кредитного договору сплив 07 липня 2010 року, уся заборгованість за ним стягнута рішення суду від 13 жовтня 2010 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось після 07 липня 2010 року.

З огляду на це, помилковим є висновок суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості за процентами, нарахованими за період з 02 квітня 2013 року по 25 квітня 2016 року, тобто поза межами дії строку кредитного договору.

За таких обставин рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Після визначеного договором строку, кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов'язання залишається невиконаним, разом із тим, таких вимог в контексті цього позову не заявлено.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку з безпідставністю позовних вимог про стягнення процентів поза межами дії строку кредитного договору.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 13 лютого 2017 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта