ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м.Суми

Справа №577/1987/18

Номер провадження 22-ц/788/1896/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі - ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7,

розглянув у приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2018 року, ухвалене у складі судді Гетьмана В.В., в приміщенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області, повний текст рішення складено 13 серпня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

03 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, третя особа: Служба у справах дітей Конотопської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що 31 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у сумі 26 500 швейцарських франків, для придбання нерухомого майна. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, 31 травня 2007 року ОСОБА_1 було передано в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 65,3 кв.м. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 27 лютого 2018 року, утворилась заборгованості у сумі 23 599,97 швейцарських франків та заборгованість по відсоткам в сумі 7 422,64 швейцарських франків.

Просить суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 65,3 кв.м., шляхом проведення прилюдних торгів, згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом; виселити без надання іншого житла ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 із вказаної квартири.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2018 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено повністю.

У рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №753/1-225 від 31 травня 2007 року в сумі 956262 грн 20 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею 65,3 кв.м., житлова площа - 48,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 395522 грн 00 коп., але на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 з трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 без надання їм іншого житла.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 6520 грн 13 коп. витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» по 587 грн 30 коп. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи мотивує тим, що судом не взято до уваги те, що передана в іпотеку квартира використовується, як постійне місце проживання його з родиною, іншого нерухомого майна на праві власності вони не мають, площа квартири становить лише 63,5 кв.м., а тому, у відповідності до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути відчужена без його згоди. Вважає, що обов'язковість надання згоди на передачу предмета іпотеки іпотекодержателю передбачена також п. 4.4 укладеного між ними іпотечного договору. Зазначає, що позивачем не доведено отримання ним письмової вимоги про звільнення протягом місяця іпотечної квартири. Вказує також, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років є місце проживання її батьків, згоди на її вселення до батьків не потребується, внаслідок виселення неповнолітніх дітей із даного житла, вони фактично стали безпритульними, що є неприпустимим. Посилається також на відсутність дозволу Служби у справах дітей на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яка в свою чергу проти позову заперечує.

Особи, які беруть участь в справі, повідомлені про дату, час і місце її розгляду. Від ОСОБА_1 надійшла заява в якій він просить перенести розгляд апеляційної скарги, так як у зв'язку з рядом суб'єктивних та об'єктивних причин він змушений перебувати за межами Сумської області. Клопотання ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, так як він не зазначив конкретні причини неможливості явки в судове засідання та докази їх існування, а тому підстави для визнання причини неявки відповідача в судове засідання поважними відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором виникла прострочена заборгованість, а тому банк набув першочергове право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Квартира, яка є предметом іпотеки, придбана за кредитні кошти, тому відповідачі підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію нормативно-правових актів, які регулюють забезпечення виконання зобов'язань, а тому не є підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на заставне майно та виселення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 31 травня 2007 року між Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №753/1-225, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 26 500 швейцарських франків, зі сплатою 9,7% річних, строком до 10 травня 2032 року, цільове призначення якого - придбання нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7-8).

Того ж дня, між сторонами укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 передано в іпотеку, для забезпечення виконання ним зобов'язань за кредитним договором №753/1-224 від 31 травня 2007 року, трикімнатну квартиру, загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (а. с. 11-12).

З наданого банком розрахунку, вбачається, що з 2015 року ОСОБА_1 платежі, передбачені кредитним договором не здійснює, внаслідок невиконання ним взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 27 лютого 2018 року виникла заборгованість на загальну суму 33 137,94 швейцарських франків, що за курсом НБУ еквівалентно 956 262 грн 20 коп., з яких: 23 599,97 швейцарських франків, що еквівалентно 681 024 грн 81 коп. - за кредитом; 7 422,64 швейцарських франків, що еквівалентно 214 195 грн 27 коп. - за відсотками; 11 621 грн 30 коп. - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 49 420 грн 82 коп. - пені за несвоєчасне повернення відсотків (а. с. 20-23). Доказів на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 суду не надано.

Згідно довідки від 06 грудня 2017 року, у вказаній квартирі зареєстрований власник ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_5, діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та онук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 24).

02 серпня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу ОСОБА_1 було направлено вимоги про усунення порушень та про добровільне виселення, в якому банк вимагав у тридцятиденний строк сплатити заборгованість по кредиту, процентах за користування кредитом та нараховану неустойку, а в разі невиконання зазначених вимог, добровільно всіма мешканцями звільнити житлове приміщення, яке є предметом іпотеки, з обов'язковим зняттям всіх мешканців з реєстраційного обліку (а. с. 18-19).

Статтею 589 ЦК України та ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 4.1 іпотечного договору від 31 травня 2007 року встановлено, що в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так як позичальник ОСОБА_1 своїх зобов'язань по кредитному договору не виконує, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у визначений позивачем спосіб в порядку ст. 39 Закону України «Про іпотеку» є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» , звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

За змістом ч.ч 1, 2 ст. 39 цього Закону, в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Окрім того, в пункті 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що витікають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 роз'яснено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини другої статті 39 цього Закону таке рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-2947цс15.

Таким чином, враховуючи те, що передана в іпотеку квартира була придбана за рахунок кредитних коштів, а письмове попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для виселення мешканців із зазначеного житла.

Щодо дотримання прав неповнолітніх дітей при ухваленні оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Укладаючи договір іпотеки від 31 травня 2007 року, ОСОБА_1 зобов'язався протягом дії цього договору та до повного виконання своїх зобов'язань по договору, яким обумовлене основне зобов'язання, не проводити реєстрацію місця проживання малолітніх та (або) неповнолітніх членів своєї родини чи інших малолітніх та (або) неповнолітніх осіб за адресою місцезнаходження предмета іпотеки (п.п. 2.1.12 договору іпотеки).

У відповідності до положень ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Тобто, з вказаних норм вбачається, що згода орану опіки та піклування на передання майна в іпотеку необхідна в разі наявності у дітей, в тому числі права користування переданим в іпотеку майном, саме на момент укладення договору іпотеки, а не на час звернення стягнення на предмет іпотеки, як помилково вважає відповідач. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження наявності у його дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 права користування спірною квартирою на день укладення договору іпотеки - 31 травня 2007 року. Вказана квартира була придбана ОСОБА_1 24 травня 2007 року, тобто за сім днів до передання її в іпотеку (а. с. 67). Малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_7 народилися вже після укладення договору іпотеки. Крім того договір іпотеки в установленому порядку недійсним не визнано, а тому в силу ст. 204 ЦК України він є правомірним.

З наданих виконавчим комітетом Конотопської міської ради довідок про реєстрацію місця проживання особи також вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1 лише з 28 січня 2010 року (а. с. 104-105).

Тобто ОСОБА_1, зареєстрував своїх неповнолітніх дітей та онука у належній йому на праві власності спірній квартирі, з порушенням умов укладеного між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» умов договору іпотеки.

Пунктом 4.4 договору іпотеки, на який посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, передбачено погодження з іпотекодавцем передання предмету іпотеки в управління на період до його реалізації у порядку, встановленим договором, а не отримання згоди на звернення стягнення на вказане майно, в зв'язку з невиконанням забезпеченого ним зобов'язання, як помилково вважає відповідач.

Колегія суддів погоджується також із висновками суду першої інстанції про те, що норми Закону України №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, надано як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачають підстав для відмови в задоволенні вимог іпотекодержателя у зверненні стягнення на іпотечне майно та виселення з нього, та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Зокрема, відповідно до п. п. 1 п. 1 даного Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Отже, з викладеного слідує, що вказаним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами.

Відчуження - це перехід права власності від однієї особи до іншої. Примусове відчуження майна можливе лише в порядку, визначеному чинним законодавством, зокрема Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до положень цього Закону, таке примусове відчуження полягає у реалізації майна з прилюдних торгів.

Мораторій - це відстрочення виконання зобов'язань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій.

Окрім того, у п.п. 1 п. 1 Закону №1304-VII йде мова про неможливість примусового стягнення на предмет іпотеки саме без згоди власника. Отже, законодавець не виключає, що така згода може бути отримана, внаслідок чого мораторій не застосовується.

Пункт 3 даного Закону вказує на тимчасовість обмежень у примусовому стягненні нерухомого майна боржника.

З урахуванням вищенаведених норм, колегія суддів приходить до висновку про те, що мораторій поширюється лише на стадію звернення стягнення на майно боржника примусово, у виконавчому провадженні та не є перешкодою для захисту порушеного права іпотекодержателя судом шляхом задоволення заявлених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Разом з тим, враховуючи те, що належна відповідачу ОСОБА_1 квартира, яка є предметом іпотеки, забезпечує виконання зобов'язання за валютним кредитом, є його єдиним нерухомим майно та використовується родиною ОСОБА_1 як місце їх постійного проживання, а її площа не перевищує 140 кв.м., рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині виселення не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VII, про що суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України у своєму рішенні не зазначив.

Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні шляхом доповнення його резолютивної частини абзацом наступного змісту: «Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №753/1-225 від 31 травня 2007 року у сумі 956 262 гривень 20 копійок та виселення ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 з квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 без надання їм іншого житла, не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VII.»

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 29 жовтня 2018 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за апеляційний перегляд рішення суду на суму 11 542 грн 25 коп. до ухвалення судового рішення.

Враховуючи те, що відсутні підстави для скасування рішення суду в частині вирішення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, а доводи апеляційної скарги відхилені, зі ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню 11 542 грн 25 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2018 року в даній справі змінити, доповнивши резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту:

«Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №753/1-225 від 31 травня 2007 року у сумі 956 262 гривень 20 копійок та виселення ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 з квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 без надання їм іншого житла, не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VII.»

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 11 542 гривні 25 копійок за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик