Справа № 146/837/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"10" грудня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Томашпіль цивільну справу

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Вилянська сільська рада Томашпільського району Вінницької області

вимоги позивача: про визнання права власності на спадкове майно

представник позивача: ОСОБА_2

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

7 червня 2018 року ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Ваганичі Городнянського району Чернігівської області, що складається із земельної ділянки площею 1,91 га, що розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_4, виданого Вилянською сільською радою Томашпільського району Вінницької області 20 грудня 2001 року.

Даний позов обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Ваганичі Городнянського району Чернігівської області помер ОСОБА_3, з яким ОСОБА_1 проживала однією сім'єю, що підтверджується рішенням Томашпільського районного суду від 12.04.2018.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на земельну ділянку площею 1,91 га, відповідно Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_4.

Єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 залишилася позивач, яка вступила в управління спадковим майном, тобто спадщину фактично прийняла.

Позивач вирішила належним чином оформити свої права на спадкове майно, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю оригіналів на спадкове майно на ім'я спадкодавця.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 11 червня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 09-30 годину 11 жовтня 2018 року.

11 червня 2018 року судом направлено запит до Державного нотаріального архіву Вінницької області та Городнянської районної державної нотаріальної контори щодо наявності чи відсутності спадкової справи після померлого ОСОБА_3

Ухвалою Томашпільського районного суду від 11 жовтня 2018 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до розгляду на 10-00 годину 10 грудня 2018 року, витребувано з Державного нотаріального архіву Вінницької області та Городнянської районної державної нотаріальної контори спадкові справи після померлого ОСОБА_3

16 жовтня 2018 року отримано відповідь Городнянської районної державної нотаріальної контори про відсутність спадкової справи після смерті ОСОБА_3

10 грудня 2018 року отримано відповідь Городнянської районної державної нотаріальної контори про відсутність спадкової справи після смерті ОСОБА_3

Ухвалою Томашпільського районного суду від 10 грудня 2018 року відмовлено у прийнятті визнання Вилянською сільською радою позову ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_1 і продовжено судове засідання.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позов підтримала за обставин, викладених у позовній заяві, попросила його задовольнити.

Представник Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак голова сільської ради надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши заяву відповідача, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Ваганичі Городнянського району Чернігівської області помер ОСОБА_3 (а.с.6).

В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року), який відповідно підлягає застосуванню для вирішення цих спірних правовідносин.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна.

Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_5, даний Державний акт видано 20 грудня 2001 року Вилянською сільською радою ОСОБА_4 у тому, що на підставі рішення 17 сесії 3 скликання Вилянської сільської ради народних депутатів від 14 листопада 2001 року йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 1,91 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Вилянської сільської ради (а.с.5).

Відповідно до довідки Вилянської сільської ради № 284 від 01.06.2018, після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилося спадкове майно, що складається з земельної частки (паю), посвідченого державним актом на право приватної власності на земельну частку (пай) НОМЕР_5. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем за законом нзалишилася громадянська дружина ОСОБА_1., інших спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, у спадкодавця не має (а.с. 10).

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 24 травня 1990 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували до 14 грудня 11971 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 14 грудня 1971 року (а.с.7).

Відповідно до довідки Вилянської сільської ради № 285 від 01.06.2018, після розірвання шлюбу ОСОБА_1 дійсно проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_3 до дня його смерті у громадянському шлюбі (а.с.11).

Відповідно до рішення Томашпільського районного суду від 12 квітня 2018 року, встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 14 грудня 1971 року по день смерті ОСОБА_3, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 26-27).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді нотаріуса від 05.06.2018 на заяву ОСОБА_1, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 в зв'язку з пропущеним строком для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.28).

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Розділом VІІ ЦК УРСР (1963 року) «Спадкове право» встановлено коло спадкоємців, зокрема:

Відповідно до ст. 529-при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 530-при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до ст.531-до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Відповідно до ст. 534-кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Відповідно до ст.535-неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Відповідно до ст. 548-для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549-визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

В вищевказаних норм цивільного кодексу УРСР 1963 року вбачається, що позивач не є спадкоємцем майна спадкодавця ОСОБА_3, тобто не входить ні до однієї черги спадкування за законом, а також, враховуючи відсутність заповіту від імені спадкодавця на ім'я позивача, не є спадкоємцем за заповітом.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведених обставин, враховуючи, що стороною позивача не доведено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_3, як і не доведено, що вона спадщину прийняла у передбачений законом термін, факт спільного проживання не надає позивачу підстав для прийняття спадщини, відповідно до норм ЦК УРСР 1963 року, а відтак позовна заява ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати в даній справі не відшкодовуються і залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 220, 328, 396, 640, 657 ЦК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 12, 13, 76-89, 90, 95, 141, 163, 263, 265, 280, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_1, до Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім'я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 04.01.2003 Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, адреса: АДРЕСА_1

відповідач: Вилянська сільська рада Томашпільського району Вінницької області, адреса: 24214, Вінницька область, Томашпільський район, с.Вила, вул. Молодіжна, 7;

представник позивача: ОСОБА_2, НОМЕР_2, виданий 06.08.2009 Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_2

Суддя: О. В. Пилипчук

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 10 грудня 2018 року.

Повний текст рішення складено 18 грудня 2018 року.