Справа № 308/8304/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у звязку з невиконанням договору розписки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 по стягнення грошових коштів у звязку з невиконанням договору розписки.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.09.2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено письмовий договір-розписку, згідно якого він передав відповідачу ОСОБА_2 грошову позику в розмірі 107000,00 грн. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_2 зобовязався повернути борг до 01.04.2017 року, а в разі прострочення визначеного терміну повернення, взяв на себе зобовязання, крім розміру позиченої грошової суми, додатково сплатити 10% від отриманої суми.

Вказує, що відповідач в зазначений строк борг не повернув та на даний час уникає зустрічей та ігнорує телефонні дзвінки. 27.04.2017 року з метою врегулювання спору у позасудовому порядку надіслав на адресу відповідача претензію, однак останній ніяким чином не відреагував.

На підставі наведеного просить суд: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 107000,00 грн. ; за прострочення повернення боргу, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10700,00 грн., що визначено договором-розпискою, як 10% із суми позики, а також сплачений судовий збір.

Позивач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, однак від його представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, у якій також просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Відповідач у дане судове засідання не зявився, при цьому 15.01.2018 року подав до суду відзив на позов, згідно з яким просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Також зазначає, що він перебував з позивачем у трудових відносинах. Починаючи з липня 2016 року між ним та ОСОБА_1 склалися неприязні відносини, оскільки останній вимагав від нього кошти, які нібито він йому не додав. Позивачем було придумано, щоб він написав розписку про те, що нібито ним позичено 107000,00 грн., проте ніяких коштів він не позичав. ОСОБА_4 розписка написана під його тиском та тиском компаньйонів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір-розписка, у відповідності до якого позичальник ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в присутності двох свідків, грошову суму у розмірі 107000,00 грн., яку зобовязався повернути до 01.04.2017 року.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

У зв'язку з вище викладеним суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини - позики.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором

Суд критично оцінює доводи відповідача в частині того, що вказані кошти він не отримував, оскільки це спростовується змістом договору-розписки від 20.09.2016 року, факт власноручного написання якої відповідач не оспорює.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідач також вказує, що дана розписка складена під тиском, натомість доказів про звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення позивачем протиправних дій суду не надано. Також відповідач не звертався до суду із зустрічним позовом та не ставив перед судом питання про визнання договору недійсним з причини укладення його під тиском, погрозою, тощо, тобто під впливом насильства або під впливом тяжкої обставини.

Вище вказане свідчить, що даний договір-розписка, в силу ст. 204 ЦК України є дійсним.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до договору-розписки від 20.09.2016 року позикодавець та позичальник домовилися, що у разі невиконання ОСОБА_2 в установлений строк своїх зобовязань, повинен буде сплатити позичальнику, також неустойку за прострочення повернення боргу в розмірі 10% від отриманої суми 107000,00 грн. позики, за весь період починаючи 20.09.2016 року.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань, виникла заборгованість, яка складається з наступного: 107000,00 грн. - сума неповернутого боргу; 10700,00 грн. неустойка за прострочення боргу в розмірі 10% від суми позики.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України перебачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за невиконання договору-розписки від 20.09.20167 року в розмірі 107000,00 грн., 10% неустойки від суми позики за прострочення боргу в розмірі 10700,00 грн. а також у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати в розмірі 1177,00 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 525,526, 533, 610, 615, 611, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по стягнення грошових коштів у звязку з невиконанням договору розписки позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2) суму боргу за договором-розписки від 20.09.2016 року в розмірі 107000,00 (сто сім тисяч гривень 00 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2) неустойку за прострочення повернення боргу в розмірі 10 % від суми позики в сумі 10700,00 (десять тисяч сімсот гривень 00 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3) суму сплаченого судового збору в розмірі 1177,00 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Апеляційного суду Закарпатської області і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4