Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 279/8811/15-ц

провадження № 61-6869св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник відповідача - Гіль НаталіяВолодимирівна,

треті особи: ОСОБА_6, Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), за участю третіх осіб: ОСОБА_6, Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів, про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 29 травня 2008 року ОСОБА_3 уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») договір про надання споживчого кредиту № 0. Цього ж дня укладено договір іпотеки та договір поруки № 0/п.

Усупереч положенням пунктів 2.1, 2.4, 3.1 постанови Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» договір був підписаний без узгодження суттєвих умов, а саме банком не було надано йому повної інформації про умови кредитування, а лише було вказано, що вартість кредиту становить 12 % річних.

Банк не надав йому для ознайомлення та підпису додаток 1 до договору (графік платежів та сукупна вартість кредиту), який є невід'ємною частиною договору.

З травня 2008 року до травня 2014 року він сплатив 30 556,52 дол. США ануїтетних платежів. Станом на листопад 2014 року вартість кредиту становить 52 609,51 дол. США, з яких: 30 556,52 дол. США, сплачені позичальником, 22 052,99 дол. США - залишок боргу.

Позивач вважав, що банк неправомірно приховав від нього всі істотні умови кредитування, безпідставно завищив ануїтетні платежі, нарахування відсотків за користування в розмірі 24 % річних та стягнення комісії за надання коштів.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2016 року в складі судді Снігір В. М. позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір споживчого кредиту від 29 травня 2008 року № 0, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк».

Визнано недійсним договір іпотеки від 29 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк».

Визнано недійсним договір поруки від 29 травня 2008 року, укладений між між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк». У решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк не надав ОСОБА_3 письмову інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту, графіка платежів в розрізі сум погашення основного боргу, сплати відсотків за користування кредитом, в кредитному договорі не була детально розписана зазначена інформація, оскільки ОСОБА_3 не підписував додаткову угоду від 25 вересня 2009 року № 1, додаток 2 графіка платежів визначення сукупної вартості кредиту, додаткову угоду від 24 березня 2010 року № 2, додаток 2 графіка платежів визначення вартості кредиту, тому наявні підстави для визнання договорів кредиту, іпотеки та поруки недійсними.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2016 року рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2016 року в частині задоволення позову скасовано, у позові в цій частині відмовлено. У решті рішення залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема щодо суми кредиту, строку, на який кредит одержано, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, щомісячної суми ануїтетного платежу та строку кредитування, про що свідчить його підпис на кожному аркуші договору.

Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку обставинам справи, не взяв до уваги, що умови договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, має місце істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача.

У січні 2017 року ПАТ «Укриббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 29 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надає кредит у розмірі 32 000,00 дол. США зі сплатою 12 % річних з кінцевим терміном повернення - до 31 травня 2018 року.

29 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

29 травня 2008 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки, яким ОСОБА_6 надала згоду відповідати перед банком за зобов'язаннями ОСОБА_3 у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до пункту 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Зі змісту договору про надання споживчого кредиту від 29 травня 2008 року № 0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) вбачається, що сторони погодили суму кредиту - 32 000,00 дол. США, термін дії кредиту - з 29 травня 2008 року до 31 травня 2018 року, день сплати ануїтетного платежу - кожне 28 число календарного місяця строку кредитування, суму ануїтетного платежу - 460,00 дол. США в день сплати ануїтетного платежу, що включає в себе суму кредиту та проценти. Договором визначено, що ануїтетний платіж - це сума грошових коштів, що складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу та передбачено, що розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно із пунктами 1.3.1, 10.2 цього договору.

Пунктом 1.3.1 договору встановлено розмір процентної ставки 12 % річних протягом перших 30 календарних днів з наступним переглядом та визначено, що у випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

У пункті 10.2 договору визначено обставини, у разі настання яких банк може збільшити розмір процентної ставки відповідно до статті 651 ЦК України, повідомивши позичальника не пізніше, ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки.

Як вбачається зі змісту пункту 10.13 кредитного договору позичальник, підписавши договір, підтвердив, що всі умови даного кредитного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими відносно нього; перед підписанням договору позичальник отримав інформаційний лист відповідно до вимог законодавства України, зокрема, пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема щодо суми кредиту, строку, на який кредит одержано, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, щомісячної суми ануїтетного платежу та строку кредитування, про що свідчить його підпис на кожному аркуші договору.

Отже, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Протягом дії кредитного договору позивач не звертався до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз'ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Із довідки-розрахунку заборгованості за кредитом та довідки-розрахунку заборгованості за процентами вбачається, що після укладення кредитного договору позивач виконував договір саме на умовах, визначених договором, сплачуючи ануїтетний платіж у строки та у сумі, встановлені договором.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважав, що у договорі про надання споживчого кредиту від 29 травня 2008 року № 0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) передбачені усі істотні умови, він містить інформацію про сукупну вартість кредиту та процентну ставку із зазначенням сум щомісячних платежів із повернення кредиту, процентів за його користування. Та обставина, що позивач не підписав графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту не свідчить про недійсність умов кредитного договору та не підтверджує відсутності обізнаності позивача з усіма його істотними умовами.

За таких обставин вимоги позивача про визнання кредитного договору недійсним з підстав порушення банком Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягають задоволенню, оскільки позивач володів інформацією з приводу умов кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, наявних у банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваг та недоліків запропонованих систем кредитування, вартості послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору.

При укладенні договору позивач був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти підписання, погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, визначених договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного позивач суду не надав.

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, проте позивач таким правом споживача не скористався.

З огляду на наведене не підлягають задоволенню й вимоги позивача про визнання недійсними забезпечувальних договорів: договору іпотеки та договору поруки, вимоги за якими є похідними від вимог про визнання недійсним кредитного договору.

Матеріалами справи підтверджено, що після укладення договору споживчого кредиту було укладено додаткову угоду 1 від 25 вересня 2009 року до договору про надання споживчого кредиту від 29 травня 2008 року № з додатком 2 - графік платежу визначення сукупної вартості кредиту, а також додаткову угоду 2 від 24 березня 2010 року до договору про надання споживчого кредиту від 29 травня 2008 року № з додатком 2 - графік платежів визначення сукупної вартості кредиту.

Висновком судово-почеркознавчої експертизи від 18 березня 2016 року № 1656/1657/16-32 встановлено, що підписи на додаткових угодах та графіках платежів визначення сукупної вартості кредиту виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Проте вказані обставини не є визначальними при розгляді вимог позивача про визнання недійсним договору споживчого кредиту від 29 травня 2008 року, оскільки дійсність правочину перевіряється на момент його вчинення.

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції відмовив у позові, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, при їх дослідженні та встановленні суд дотримався норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В.М. Сімоненко

С.П. Штелик