Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 193/1731/16-ц

провадження № 61-31194 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року у складі судді Шумської О. В. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від

26 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 03 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0Г12А4863Д та додаткову угоду №00, за умовами яких позичальник отримав кредит у розмірі 60 450,00 грн із сплатою 15,00 процентів річних за користування кредитними коштами, на строк до

02 листопада 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 03 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, як поручителем, та ОСОБА_1, як боржником, укладено договір поруки № ОГ12А4863-п, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 0 від

03 листопада 2006 року у повному обсязі.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого позивач набув право вимоги за зазначеним кредитним договором та договором поруки.

Посилаючись на те, що позичальник протягом тривалого часу належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 16 серпня

2016 року виникла заборгованість у розмірі 79 569,01 грн., позивач просив стягнути зазначену суму з відповідачів солідарно.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2013 позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0Г12А4863Д від 03 листопада 2006 року в розмірі 26 947,74 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі належним чином не виконали умови кредитного договору. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягає задоволенню, а позовна вимога про стягнення процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом задоволенню не підлягають, оскільки банк звернувся до суду за захистом порушених прав після спливу позовної давності.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 виправлено допущену в рішенні описку, зокрема зазначено правильну дату ухваленого у справі рішення - 20 грудня 2016 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня

2016 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0Г12А4863Д (№ 0) від 03 листопада 2006 року у розмірі 44 816,11 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту за період з 01 вересня 2013 року по 01 серпня 2016 року в розмірі 4 370,67 грн, проценти за період з 01 вересня 2013 року по 01 серпня 2016 року в розмірі 27 422,73 грн, пеня за період з 14 вересня 2015 року по 15 серпня

2016 року в розмірі 13 022,71 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом 13 вересня 2016 року, то вимоги про стягнення заборгованості заявлені за період до 13 вересня 2013 року (поза межами трирічного строку) задоволенню не підлягають у зв'язку із спливом позовної давності. З урахування наведеного суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів поточної заборгованості за тілом кредиту за вересень-жовтень

2013 року у розмірі 2 185, 47 грн та простроченої заборгованості за період з

01 вересня 2013 року в розмірі 2 185, 20 грн, всього 4 370,67 грн, а також заборгованості за процентами за період з 01 вересня 2013 року по 01 серпня 2016 року у розмірі 14 990,43 грн. Відлік перебігу річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені розпочинається з 13 вересня 2015 року, у зв'язку з чим з відповідачів за період з 14 вересня 2015 року по 16 серпня

2016 року (в межах позовних вимог) підлягає стягненню солідарно пеня у розмірі 13 022,71 грн.

У липні 2017 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк», у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просив скасувати рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій позовної давності, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, позичальник вчинив дію, що вказує на визнання ним свого боргу, зокрема на виконання зобов'язань за кредитним договором у вересні 2013 року він сплатив 1 000,00 грн, а тому відбулося переривання перебігу строку позовної давності. Оскільки банк звернувся до суду з позовом 13 вересня 2016 року, строк позовної давності не пропущений.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

29 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 03 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0Г12А4863Д та додаткову угоду №00, за умовами яких банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі

60 450,00 грн із сплатою 15,00 процентів річних, на строк до 02 листопада

2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 03 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2, як поручителем, та ОСОБА_1, як боржником, укладено договір поруки №ОГ12А4863-п, за умовами якого ОСОБА_2 поручилася перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №0 від 03 листопада 2006 року у повному обсязі.

Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПAT «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Факт передачі ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1, підтверджується актом прийому передачі документації від 24 березня 2012 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

З матеріалів справи убачається, що відповідачі умови кредитного договору належним чином не виконували, внаслідок чого станом на 16 серпня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 79 569,01 грн, з яких 26 947,74 грн - заборгованість по тілу кредиту, 38 127,50 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 14 493,77 грн - пеня.

Що стосується доводів касаційної скарги про неправильне застосування судами позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина 1 статті 261 ЦК України).

Згідно з пунктом 1.2.1. позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 02 листопада 2013 року. Згідно графіку погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами (щомісячними платежами).

В пункті 1.3.4. кредитного договору встановлено строк сплати процентів з «01» по «05» число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути здійснене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту.

Ураховуючи наведені положення кредитного договору, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що умовами договору передбачено погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом періодичними щомісячними платежами.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеному у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду за захистом порушених прав 13 вересня 2016 року.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості по тілу кредиту, нарахованої до вересня 2013 року за спливом позовної давності, стягнувши на користь позивача лише заборгованість за вересень-жовтень

2013 року.

Крім того, апеляційний суд дійшов правильного висновку про застосування строків позовної давності до вимог банку про стягнення процентів за користування кредитом за період до вересня 2013 року та пені за період до

14 вересня 2015 року.

Доводи касаційної скарги щодо переривання строку позовної давності сплатою відповідачем у вересні 2013 року суми 1 000,00 грн є безпідставними, оскільки зазначена сума включає щомісячний платіж за тілом кредиту у розмірі

728,31 грн та проценти за користування кредитом у розмірі 276,21 грн, тоді як перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати кожного чергового платежу.

Таким чином, сплата позичальником у вересні 2013 року щомісячного платежу за вересень 2013 року з урахуванням процентної ставки по простроченій заборгованості, не є підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших платежів за кредитним договором, строк сплати яких настав до вересня 2013 року. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що сплата позичальником грошових коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором була здійснена до звернення ПАТ «Дельта Банк» з позовом до суду (до 13 вересня 2013 року).

Також необхідно зазначити, що після спливу строку кредитування припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пені.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318 цс 18, у якому зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідачами не оскаржувалось, а тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, переглянувши оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги та визначених процесуальним законом повноважень, дійшов висновку про відсутність підстав для його скасування.

Ураховуючи наведене, та керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г. І. Усик