Справа №442/7442/18
Провадження №2/442/2335/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що їй, ОСОБА_1, належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки від 05 листопада 2015 року. Даний будинок подарував їй її батько ОСОБА_3, який у 2013 році зареєстрував у ньому місце постійного проживання свого внука, її племінника - ОСОБА_2. Незважаючи на наявність у відповідача вказаної реєстрації місця постійного проживання, він не проживав у будинку з часу отримання його нею у подарунок. Факт реєстрації відповідача у будинку створює їй перешкоди в реалізації права власності на належний їй будинок, зокрема порушує її право користування та розпорядження згаданим будинком. Також це спричиняє їй матеріальні збитки, оскільки ОСОБА_4 зареєстрований, а для призначення субсидії враховуються його доходи, хоча він ніколи участь у витратах на будинок не брав. Підтвердженням не проживання без поважних причин відповідача в її будинку є складений 30 жовтня 2018 року балансоутримувачем ДП «Стебниккомунсервіс» Стебницької сільської ради Акт на предмет не проживання ОСОБА_2. На даний час адреса його фактичного проживання їй не відома, жодного зв'язку із племінником у неї немає, тому у неї виникла необхідність звернутися до суду із даним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явилася, однак від неї поступила заява, в якій просить слухати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі/

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання через оголошення на сайті суду. Керуючись ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи/

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України/

Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається із копії Договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки від 05.11.2015р., ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 безоплатно прийняла житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га., що знаходиться за цією ж адресою; житловий будинок «А-Г» складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 49,0 кв.м. та однієї кухні, загальна площа будинку становить 94,7 кв.м., до будинку відносяться господарські будівлі: літня кухня «Б», сарай «Д».

Як вбачається із копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.11.2015р., ОСОБА_1 належить житловий будинок на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10.08.2015 року Реєстраційною службою Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області; право власності на відчужуваний будинок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером - 06;

Як вбачається із копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4700/411, ОСОБА_1 належить земельна ділянка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2, виданого 25.12.2007 року Стебницькою міською радою, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №7; кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_3; цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015, виданого 19.08.2015 року відділом Держземагентства у м.Дрогобичі земельна ділянка не обтяжена сервітутом і не має обтяжень на використання.

Факт не проживання відповідача у спірному будинку підтверджується Актом обстеження за №144 від 30.10.2018р., громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1, згідно якого відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1, а фактично по даній адресі не проживає, на час перевірки його дома не було; зі слів власника ОСОБА_1 останній по даній адресі не проживає більше року, особистих речей та майна в будинку немає.

Зняття з реєстрації місця проживання особи, згідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІУ, здійснюється, окрім інших підстав, на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.

У відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні позивача підлягають до задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_2 хоча і зареєстрований в АДРЕСА_1, а фактично по даній адресі не проживає, на час перевірки його дома не було; зі слів власника ОСОБА_1 останній по даній адресі не проживає більше року, особистих речей та майна в будинку немає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б належали останнім немає, що створює для позивача незручності, оскільки вона додатково сплачує за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки (вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 133, 141, 280, 284, 354ЦПК України, ст. 319, 405 ЦК України, у відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір», суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати в користь позивача ОСОБА_1, сплачений нею при поданні позову до суду, тобто судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1, місце проживання - АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1;

Відповідач - ОСОБА_2, місце проживання - АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - не відомий;

Суддя Гарасимків Л.І.