Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/843/18
Провадження №: 2/332/686/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2018 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі Фурдак В.Й.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ

29.03.2018 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, повязаного з виробництвом.

02.05.2018 року позивач змінив свої позовні вимоги, зменшивши суму позовних вимог.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 17.12.1976 року по 22.11.2012 рік працював у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на посаді (професії) вальцювальник холодної прокатки жерсті 4 та 6 розряду, має загальний стаж роботи 35 років 11 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів, про що зазначено в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання затвердженого начальником Центрального міжрайонного Відділу Запорізького міського управління Держсанепідслужби у Запорізькій області, головним державним санітарним лікарем Заводського, Орджонікідзевського, Жовтневого районів ОСОБА_2 від 06.02.2014 року форма П-4. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 21.01.2014 року №105 йому було встановлено професійний характер захворювання. За результатами огляду МСЕК 13.03.2017 року встановлено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності. Внаслідок отримання професійних захворювань через нехтування адміністрацією ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» своїх обовязків по створенню безпечних умов праці він постійно вимушений знаходитись під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного та амбулаторного лікування та зазнає значних моральних страждань, порушився його нормальний образ життя, не може влаштуватися на повноцінну роботу з причин інвалідності та протипоказань, порушені його нормальні життєві звязки, позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, продовжувати звичний для себе спосіб життя. У звязку з цим, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушено його душевну рівновагу, яка виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, емоційних спалахів, поганому сні, на фоні сильних переживань внаслідок відсутності можливості на повноцінне, здорове життя. Просить суд згідно уточнених позовних вимог стягнути із ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на його користь моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, повязаного з виробництвом, в сумі 20000 гривень.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги викладені в уточненому позові підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.

Представник відповідача, яка діє на підставі довіреності, в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю , вважала за можливе їх задовольнити в сумі 20000 гривень

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 17.12.1976 року по 22.11.2012 рік працював у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на посаді (професії) вальцювальник холодної прокатки жерсті 4 та 6 розряду, має загальний стаж роботи 35 років 11 місяців, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7-8).

У відповідності до п.64 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. №1232 (в редакції від 04.03.2016р.) Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв'язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 14 та переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662.

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 21.01.2014 року, наданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії від 21.01.2014 року №105, ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: нейросенсорна приглухуватість другого ступеню (з помірним зниженням слуху), деформуючий артроз з пере артрозом ліктьових суглобів, ПФ другого ст.., двобічний плечолопатковий пері артроз, ПФ першого-другого ст.., стійкий больовий синдром. (а.с.13-14)

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.02.2014 року професійне захворювання виникло за таких обставин: внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу. Причина виникнення професійного захворювання: вплив на вальцювальника стана холодного прокату шуму з рівнем 90,2-103,6 дБ(А) (ГДР-80 дБ(А)), підняття та переміщення вантажів масою від 5 до 35 кг. при чергуванні з іншою роботою (ГДР-30кг.) (а.с. 9-10)

Згідно з результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії (довідка від 13.03.2017 року серії АБ №0034024) ОСОБА_1 була встановлена втрата професійної працездатності 40% внаслідок професійного захворювання безстроково(а.с.15).

Даний факт відповідачем визнається та не оспорюється.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, де під час виконання ним трудових обовязків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у звязку з чим за висновком МСЕК від 13.03.2017 року йому встановлено втрату професійної працездатності 40%, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.ст.1167, 1168 ЦК України.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов'язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров'я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.

Суд наголошує, що моральна і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров'я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров'я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.

У п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004р. зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.

У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».

Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача, внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу, зазнав професійного захворювання із втратою професійної працездатності ступенем 40% безстроково, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв'язку з порушенням життєвих зв'язків, постійним фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком професійного захворювання, яке викликає моральні страждання, внаслідок неможливості виконувати певний фізичний труд він позбавлений в повній мірі реалізувати право на труд, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до роз'яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано тяжкість завданих ушкоджень здоров'ю позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, який складає 40%.

Виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоровя, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоровя, ступінь втрати професійної працездатності, повязані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 20000 гривень.

Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то такий на користь держави має бути стягнутий з відповідача у сумі 704,80 грн., відповідно до ст.141 ч.6 ЦПК України.

Керуючись ст.141, ч.3 ст. 200, 258, 259,263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди -задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 моральну шкоду, внаслідок професійного захворювання, повязаного з виробництвом в розмірі 20 000 (двадцять) тисяч гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Н.В. Марченко