Справа № 530/1739/16-ц
Номер провадження 2/530/27/18
УХВАЛА

іменем України

"04" травня 2018 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Должко С.Р., секретаря Бедюх Н.І., представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Зіньків заяву представника позивача ОСОБА_2 підприємства "Агроекологія" про забезпечення позову у цивільній справі за позовом

ОСОБА_3, місце проживання якого: 38152, Полтавська область, Зіньківський район, село Дамаска до ОСОБА_2 підприємства "Агроекологія", юридична адреса: Полтавська область, Шишацький район, село Воскобійники про визнання правочину недійсним та позустрічних позовних вимогах ПП Агроекологія до ОСОБА_3про повернення товарно-матеріальних цінностей на суму 100 000 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

Представник ПП Агроекологія звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про повернення товарно-матеріальних цінностей на суму 99 000 грн..

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику із наступних підстав.

02.05.2018 року від представника відповідача, ОСОБА_2 підприємства «Агроекологія» надійшла заява про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, мають бути спів мірними із заявленими позивачами вимогами.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи - не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги - інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Особам, які беруть участь у справі - має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Подана заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ч.5 ст.151 ЦПК України, а саме до заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України, при поданні заяви про забезпечення позову без додержання вимог, викладених у ст. 151 ЦПК України, позовна заява повертається заявнику.

Крім того до початку судового засідання представник позивача ОСОБА_1 заявив клопотання про відмову від первісного позову, як представник позивача.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 206 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі у разі відмови позивача від позову.

Керуючись ст.ст. 151,155 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову повернути заявнику ОСОБА_2 підприємству «Агроекологія».

Ухвала може бути оскаржена на протязі п"ятнадцяти діб з дня її проголошення.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_5

секретар: Бедюх Н.І.