Ухвала

13 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 328/4385/15-ц

провадження № 61-46220ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Мартєва С. Ю. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Токмацького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05 жовтня 2016 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано особі, яка її подала, строк для усунення недоліків касаційної скарги. ОСОБА_1 необхідно було звернутися до суду із заявою про поновлення строку з наведенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, подати касаційну скаргу, викладену державною мовою, або тією мовою, якою він володіє, з перекладом на державну мову; уточнити клопотання касаційної скарги, зазначивши дати постановлення судових рішень, що оскаржуються та найменувань судів, що їх ухвалили.

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід (самовідвід) судді Мартєва С. Ю. від участі у розгляді справи у зв'язку з порушенням норм процесуального права на викладення касаційної скарги російською мовою, що суперечить статті 10 Конституції України та статті 9 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року заяву про відвід

судді-доповідача Мартєва С. Ю. передано судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

В ухвалі суду зроблено висновок, що зміст та доводи заяви ОСОБА_1 про відвід судді Мартєва С. Ю. від участі у розгляді справи не свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України для відводу (самовідводу) судді, а зводиться до незгоди заявника з прийнятим суддею процесуальним рішенням.

Відповідно до частин другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

На виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву про відвід судді-доповідача Мартєва С. Ю. передано судді Верховного Суду Погрібному С. О. в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Згідно з частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об'єктивного критерію, то це означає, що під час вирішення того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими.

Верховний Суд, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу щодо суб'єктивного критерію, дійшов переконання про відсутність підстави стверджувати, що суддя Мартєв С. Ю. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з'являться докази на користь протилежного.

За об'єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об'єктивно виправдані.

Той факт, що суддя Верховного Суду Мартєв С. Ю. постановив ухвалу про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без руху не дає достатніх підстав для висновків про упередженість судді.

Аналіз змісту заяви про відвід судді Мартєва С. Ю. дає підстави для висновку, що в ній викладено незгоду зі змістом й мотивами ухвали Верховного Суду від 02 листопада 2018 року, що не доводить існування об'єктивно обґрунтованих обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді Мартєва С. Ю., а тому в задоволенні цієї заяви необхідно відмовити.

У такому висновку Верховний Суд керується тим, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як й незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді. Проте, у цій справі усі доводи заявника носять характер непідтверджених припущень, що не знайшли свого об'єктивного обґрунтування та розумного пояснення, що могло б бути добросовісно сприйняті та оцінені судом.

Суд оцінює обставини у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Таким чином, незгода сторони з процесуальними рішеннями суду, що прийняте в межах його повноважень, не може слугувати підставою для його відводу та свідчити про наявність сумнівів в неупередженості його складу.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Мартєва С. Ю. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний