Постанова

іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 320/13129/13-ц

провадження № 61-770св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: Відділ державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Комунальне підприємство «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», Реєстраційна служба Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гаста», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєднов Олександр Анатолійович,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 2 грудня 2015 року, ухвалене у складі судді Редько О. В., та рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Осоцького І. І., Кухаря С. В., Панкеєва О. В., і касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2016 року, ухвалене у тому ж складі суддів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися з позовом, вимоги за яким неодноразово уточнювали, і, остаточно уточнивши їх у березні 2015 року, просили визнати незаконними прилюдні торги із реалізації 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1, призначені на 6 лютого 2009 року; визнати незаконними акт обстеження житлового будинку, акт і постанову державного виконавця про передачу стягувачам 1/2 частки житлового будинку та свідоцтво про придбання стягувачами цього майна; зобов'язати відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень скасувати державну реєстрацію права власності стягувачів на спірне майно і запис про реєстрацію їх права власності, поновити запис про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на весь будинок.

Мотивували позов тим, що Відділом державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області із порушенням закону передано стягувачам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5, чим спричинено триваюче порушення права власності позивачів. Оцінка майна, на їх думку, занижена, реєстрація права власності ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на спірне майно здійснена з порушенням закону, акт опису і арешту майна складено з порушенням пункту 1 Переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення по виконавчих документах (додаток 1 до статті 379 ЦПК України, затвердженого Законом УРСР від 18 липня 1963 року), стягнення на житловий будинок позивачів звернено за наявності іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 2 грудня 2015 року, описки у якому виправлені ухвалами цього ж суду від 21 грудня 2015 року та 2 червня 2016 року, позов задоволено частково. ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову в частині його позовних вимог, позов у частині позовних вимог ОСОБА_5 задоволено частково.

Постанову державного виконавця Міщенка О. А. від 5 червня 2009 року про передачу ОСОБА_6 і ОСОБА_7 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 визнано незаконною та скасовано, свідоцтво про придбання 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 11,9 кв. м, житловою площею 50,5 кв. м, видане 5 червня 2009 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновим О. А., визнано недійсним та скасовано. У іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Додатковим рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 квітня 2016 року акт обстеження Комунальним підприємством «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» житлового будинку АДРЕСА_1 від 27 березня 2012 року визнано незаконним і скасовано.

Судові рішення суду першої інстанції мотивовані належністю спірного житлового будинку позивачам на праві спільної сумісної власності, частки у якій не визначені, недійсністю правочину з передачі 1/2 частки житлового будинку стягувачам і, як наслідок, недійсністю свідоцтва від 5 червня 2009 року; суд виходив також з пропуску ОСОБА_4 позовної давності для подання позову і передчасністю вимог ОСОБА_5 про зобов'язання скасувати запис про реєстрацію права власності стягувачів та поновити запис про реєстрацію права власності ОСОБА_4

Судові рішення суду першої інстанції переглянуті апеляційним судом Запорізької області за апеляційними скаргами ОСОБА_4 і Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області. Рішенням суду апеляційної інстанції від 23 червня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції з ухваленням нового, яким ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду обґрунтовано тим, що відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України у редакції Кодексу на час постановлення судових рішень на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 червня 2004 року виключено з акта опису і арешту належну ОСОБА_5 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1, тому інша 1/2 частка цього будинку, належна ОСОБА_4, правомірно виставлена для продажу на прилюдних торгах як самостійний об'єкт цивільних прав та передана стягувачам ОСОБА_9 і ОСОБА_7 у ході виконання судових рішень про стягнення на їхню користь боргу з ОСОБА_4 Апеляційний суд також виходив з того, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 1 жовтня 2014 року ОСОБА_4 відмовлено у позові до Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Комунального підприємства «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаста», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєднова О. А., про визнання незаконними і недійсними прилюдних торгів та свідоцтва про придбання майна, зобов'язання скасувати запис про реєстрацію права власності; позивачі не довели порушення їхніх прав зверненням стягнення на майно за виконавчими документами. У зв'язку з недоведеністю позову, заява про застосування наслідків спливу позовної давності правового значення не має.

У поданій 12 липня 2016 року касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судові рішення суду першої інстанції. Мотивує касаційну скаргу тим, що процедурою звернення стягнення за виконавчими документами на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 порушено її право на житло, прилюдні торги проведено з порушенням закону, технічним обстеженням спірного майна порушено її право на недоторканність житла, а оцінка стягнутого майна занижена, чим порушено її права співвласника житлового будинку. Крім того, не проведена технічна інвентаризація житлового будинку, порушена черговість звернення стягнення на майно боржника, стягнення на земельну ділянку боржника не звернено і виконавче провадження з підстав дії мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення помилково не зупинено. Зазначала, що вона не є власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки участь у його будівництві брали й інші члени її сім'ї, що апеляційним судом не враховано, а додаткове рішення суду першої інстанції, на її думку, скасовано з формальних міркувань всупереч положенням частини другої статті 337 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи.

У поданій 13 липня 2016 року касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи касаційну скаргу тим, що процедурою звернення стягнення за виконавчими документами на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 порушено його право на житло, у рішенні апеляційного суду зазначено помилкову дату рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у справі № 2-564. Вважає, що рішення апеляційного суду Запорізької області від 1 жовтня 2014 року, яким йому відмовлено у позові про визнання незаконними і недійсними прилюдних торгів та свідоцтва про придбання майна і зобов'язання скасувати запис про реєстрацію права власності, не має преюдиційного значення. Прилюдні торги, як він вважає, проведено з порушенням закону, оцінка майна занижена, порушена черговість звернення стягнення на майно боржника і помилково не звернено стягнення на земельну ділянку боржника; виконавче провадження з підстав дії мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення не зупинено. Зазначав, що ОСОБА_5 не є власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки участь у його будівництві брали й інші члени їхньої сім'ї; додаткове рішення суду першої інстанції скасовано з формальних міркувань. Крім того, апеляційним судом не було повідомлено відповідачів ОСОБА_7 і Товариство з обмеженою відповідальністю «Гаста» про призначення судового засідання на 23 червня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, а ухвалою цього суду від 18 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 серпня 2017 року дану справу за касаційними скаргами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, касаційний суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судові рішення без змін з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 22 серпня 1975 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, виданим 18 липня 1977 року. Право приватної власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) НОМЕР_2, виданим Мелітопольською міською радою народних депутатів 26 квітня 1990 року.

13 червня 2003 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області при примусовому виконанні об'єднаного виконавчого провадження про стягнення суми з ОСОБА_4 складено акт опису й арешту майна, за яким арештовано житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 червня 2004 року у справі № 2-564 із акта опису та арешту, складеного 13 червня 2003 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, виключена 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі належності її на праві власності ОСОБА_5 як дружині ОСОБА_4 Встановивши, що інша 1/2 частка, належна ОСОБА_4, залишена під арештом, апеляційний суд дійшов правильного висновку про правомірність її передачі для реалізації з торгів та про відсутність порушень прав ОСОБА_5

На підставі заявки на реалізацію арештованого майна від 4 листопада 2008 року № 19836/04-19/08 між Відділом державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області і Товариством з обмеженою відповідальністю «Гаста» як спеціалізованою організацією 12 листопада 2008 року укладено договір № 09027/08 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - 1/2 частки вказаного будинку.

Так як прилюдні торги з реалізації вказаного майна не відбулися і після переоцінки майно не продано, стягувачам ОСОБА_7 і ОСОБА_6 за їх заявами у погашення заборгованості передано 1/2 частку будинку АДРЕСА_1, про що державним виконавцем 5 червня 2009 року складено акт і постанову.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на зазначене майно підтверджується свідоцтвом про придбання майна від 5 червня 2009 року, виданим приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновим О. А., зареєстрованим у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30 березня 2012 року, реєстраційний номер майна 36335561.

Встановивши такі обставини, суд апеляційної інстанції із додержанням вимог статей 60, 61 ЦПК України у редакції Кодексу на час вирішення справи та норм Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції Закону №606-XIV), Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна дійшов правильного висновку про незаконність рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 та в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 з таких підстав.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у редакції Закону, що діяла на час передачі 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 стягувачам, звернення стягнення на майно боржника визначено одним із заходів примусового виконання рішень. Згідно із частиною першою, абзацом другим частини другої, абзацами шостим і п'ятнадцятим частини третьої статті 5 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, у зв'язку із чим здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, для чого має право: накладати арешт на майно боржника та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством, безперешкодно входити на земельні ділянки, в жилі та інші приміщення боржників - фізичних осіб, проводити в цих приміщеннях огляд.

Відповідно до частин першої і четвертої статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у редакції Закону, що діяла на час передачі 1/2 частки житлового будинку стягувачам, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту, про що державний виконавець складає акт опису й арешту майна боржника.

Відповідно до частин першої і шостої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у редакції Закону, що діяла на час передачі 1/2 частки житлового будинку стягувачам, реалізація арештованого майна здійснюється спеціалізованими організаціями на підставі договорів між державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах. Майно передається стягувачу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державним виконавцем складається акт. Постанова і акт є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. Із матеріалів справи вбачається проведення зазначеної процедури щодо 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно з частинами першою і шостою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у редакції Закону, що діяла на час передачі 1/2 частки житлового будинку стягувачам, звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення, земельну ділянку, що є нерухомим майном, провадиться у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна. Реалізація належних боржникові будинку, квартири та іншого нерухомого майна провадиться відповідно до закону шляхом продажу з прилюдних торгів. ОСОБА_4 не надано доказів наявності достатніх для виконання судових рішень коштів чи рухомого майна або земельної ділянки, на яку може бути звернено стягнення за виконавчим документом.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 1 жовтня 2014 року у справі № 815/17370/12 ОСОБА_4 у позові до Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Комунального підприємства «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаста» про визнання незаконними і недійсними прилюдних торгів та свідоцтва про придбання майна і зобов'язання скасувати запис про реєстрацію права власності відмовлено у зв'язку з безпідставністю і необґрунтованістю позовних вимог, що врахував суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного заявниками рішення.

Статтею 14 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у редакції Закону, що діяла на час передачі 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 стягувачам, передбачена участь у виконавчому провадженні суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання, які несуть відповідальність за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини четвертої статті 57 цього ж Закону сторони виконавчого провадження мають право оскаржити оцінку майна до суду в 10-денний строк з дня отримання повідомлення. Позивачами не надано доказів оскарження висновку про початкову оцінку 1/2 частки житлового будинку, переданої на прилюдні торги.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За змістом статей 358, 361, 364 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою щодо порядку володіння та користування майном. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а також має право самостійно розпорядитися своєю часткою і на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Апеляційним судом зроблено правильний висновок про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 на час проведення торгів був об'єктом права спільної часткової власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 і на 1/2 частку цього житлового будинку могло бути звернено стягнення за виконавчими документами з подальшою примусовою реалізацією її на прилюдних торгах; право власності ОСОБА_5 на належну їй 1/2 частку житлового будинку не порушено внаслідок передачі стягувачам іншої 1/2 частки цього будинку в рахунок погашення боргу ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_5 не позбавлена права вжити передбачених законом заходів щодо виділення належної їй частки майна у натурі. Із цих же підстав касаційним судом відхиляються доводи касаційної скарги ОСОБА_5 щодо порушення її прав.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про наявність описки у рішенні суду апеляційної інстанції відхиляються, оскільки така описка не впливає на правильність рішення апеляційного суду по суті.

Відповідно до абзацу шостого пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. На цій підставі із набранням законної сили рішенням суду апеляційної інстанції втратило силу додаткове рішення суду першої інстанції. Тому доводи касаційних скарг про скасування апеляційним судом додаткового рішення суду першої інстанції із порушенням процесуальних норм відхиляються касаційним судом як безпідставні.

Із матеріалів справи касаційний суд встановив, що апеляційним судом Запорізької області судові повістки про виклик у судове засідання на 23 червня 2016 року направлено усім учасникам справи за вказаними у позові адресами, у тому числі відповідачам ОСОБА_7 і Товариству з обмеженою відповідальністю «Гаста», які касаційну скаргу не подавали, тому доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про неналежне повідомлення апеляційним судом ОСОБА_7 і Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаста» про дату, час і місце судового засідання як підставу скасування рішення апеляційного суду касаційний суд відхиляє.

За змістом абзацу п'ятого частини п'ятої статті 74 ЦПК України у редакції Кодексу, що діяла на час відправлення судової повістки, вважається, що вона вручена Товариству з обмеженою відповідальністю «Гаста» належним чином. На підставі пункту п'ятого частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-якого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою. Відповідачем ОСОБА_7 касаційна скарга у даній справі не подавалась. З підстав, викладених вище, касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_4

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції дано вірну оцінку обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права і не порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом касаційної інстанції встановлено, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому суд залишає касаційні скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Оскільки у задоволенні касаційних скарг відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у касаційному суді, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко А. С. Олійник С. О. Погрібний О. В. Ступак