Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 299/2722/15-ц

провадження № 61-41239св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представники позивача: Горбик Юлія Сергіївна, Петюшка Роман Васильович,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня

2018 року в складі судді Фазикош Г. В.,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -

ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Дельта Банк» звернулося з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Закарпатської області.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

У квітні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» повторно подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 08 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2016 року залишено без руху, оскільки апеляційна скарга подана після закінчення строків на апеляційне оскарження та надано десятиденний строк для усунення вказаного недоліку скарги.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ПАТ «Дельта Банк» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2016 року в справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, у зв'язку із чим були застосовані положення статті 358 ЦПК України.

У липні 2018 року ПАТ «Дельта Банк»подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом порушено норми процесуального права.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 05 вересня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2016 року, при цьому пропустило строк, встановлений для її подачі.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2016 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: сплатити судовий збір та надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

У зв'язку із тим, що у визначений судом строк недоліки апеляційної скарги не було усунуто, ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 22 грудня 2016 року апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» була визнана неподаною та повернута заявнику.

19 квітня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» повторно подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 08 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2016 року залишено без руху, оскільки апеляційна скарга подана після закінчення строків на апеляційне оскарження та надано десятиденний строк для усунення вказаного недоліку скарги.

У червні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» на виконання вимог вказаної ухвали суду, подало клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2016 року, в якому позивач обґрунтував як поважну причину його пропуску те, що у зв'язку із тим, що проходила ліквідація банку та відбувалось скорочення персоналу не було можливості вчасно забезпечити координацію дій щодо підготовки апеляційної скарги та сплати судового збору.

Відповідно до вимог частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Так, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявником недоліки апеляційної скарги щодо наведення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження не усунуто, а зазначені в апеляційній скарзі причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції не можуть бути визнані поважними.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» п. 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа &q?нн;Олександр Шевченко проти України&q?ро; 26 квітня 2007 року, справа&quро;Трух проти України&q?ро; від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 справа &q? 4;Пономарьов проти України&q?ро; від 3 квітня 2008 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Отже, суд апеляційної інстанції надав належну оцінку доводам заявника про зазначені причини пропуску строку і зробив правильний висновок про їх неповажність.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська