ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 644/2790/18

Провадження № 22-ц/818/62/18

Категорія: спадкові

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу заапеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

на заочне рішення Орджонікідзевського районного міста Харкова від 19 липня 2018 року у складі судді Клименка А.М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської місцевої ради

про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

встановив:

24.04.2018 року адвокат ОСОБА_3, діючи за договором №6/1 від 26.03.2018 року про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради в якому просив встановити два місяці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що спадкодавець ОСОБА_4 це її рідний племінник ОСОБА_2. Після його смерті вона звернулась до найближчого нотаріуса за своїм місцем проживання, де й їй роз'яснили, що вона може звернутися у строк через шість місяців після смерті спадкодавця, а тому вона й не поспішала із зверненням до нотаріуса.

Окрім цього, в листопаді 2017 року вона вимушено покинула територію України і виїхала до своєї двоюрідної сестри ОСОБА_5 в село Яковлєво Бєлгородської області Російської Федерації і перебувала там до 10 лютого 2018 року, здійснюючи догляд за хворою сестрою, яка за станом здоров'я не могла самостійно вести домашнє господарство, потребувала сторонньої допомоги.

До нотаріуса для прийняття спадщини звернулася у березні 2018 року, однак постановою нотаріуса від 23 березня 2018 року у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у зв'язку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини. Вважає, що ОСОБА_2 пропустила вказаний строк з поважної причини, оскільки нотаріус, до якого вона звернулась, роз'яснив, що заяву про прийняття спадщини необхідно подавати у строк через шість місяців після смерті спадкодавця. Крім того, в період з 19 листопада 2017 року до 10 лютого 2018 року вона доглядала двоюрідну сестру - ОСОБА_5, яка проживає у Російській Федерації.

Рішенням Орджонікідзевського районного міста Харкова від 19 липня 2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 просить рішення суду від 19.07.2018 року скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 вказує, що суд першої інстанції безпідставно вказував про критичну оцінку заяви двоюрідної сестри позивача - ОСОБА_5 від 12.04.2018 року, якою остання підтверджує факт вимушеного тимчасового проживання з нею позивача з 19.11.2017 року по 10.02.2018 року. Вважає, що таке обґрунтування рішення не є доречним та законним, адже суд, відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Також суд вважав дану заяву ОСОБА_5 недостатнім та неналежним доказом через відсутність інших доказів, які б підтверджували факт перебування позивача в даний період часу за межами України. Однак, відсутність інших доказів, які, на думку суду, також могли б підтвердити дані обставини справи, не є достатнім обґрунтуванням для відхилення такого доказу, як нотаріально завірена заява ОСОБА_5

Крім того, відповідно до листа ВССУ від 06.05.2013 року за №24-753/0/4-13 визнаються поважними причини пропуску строку такі як: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Отже, судова практика визначає відсутність спадкоємця на території України як поважну причину пропуску строку для подачі заяви нотаріусу, при цьому причини перебування за кордоном і у кого спадкоємець проживав весь цей час за кордоном не мають значення.

Також, на думку скаржника, відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, у разі наявності сумнівів суду щодо добросовісності здійснення процесуальних прав та обов'язків позивача щодо доказів, а саме: сумніви щодо достовірності інформації в заяві від 12.04.2018 року про незадовільний стан ОСОБА_5, суд першої інстанції з метою встановлення істини у справі міг за власною ініціативою витребувати докази, яких на його переконання не вистачало аби довести факт незадовільного стану заявниці на період з 19.11.2017 року по 10.02.2018 року. Зважаючи на те, що суд не скористався такою можливістю, то і висновки про сумнівність хвороби ОСОБА_5 є недоречними та безпідставними.

Харківська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначила, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.07.2018 законне та обґрунтоване, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовано обставини по справі, на які посилалась позивач, встановлено правові норми, які підлягали застосуванню до цих правовідносин та ухвалено законне, справедливе, обґрунтоване рішення.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

ОСОБА_2 і представник Харківської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, причину неявки не повідомили.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поняття «поважні причини» є оціночним і в кожному випадку має визначатися з урахуванням усіх обставин, які мають значення для справи. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що причини, на які представник позивачки посилався як на підставу для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, не свідчать про існування об'єктивних, непереборних та істотних труднощів для звернення із заявою про прийняття спадщини протягом встановленого законом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини., а також що ним доведено непереборних та істотних труднощів у розумінні вимог ч.3 ст.1272 ЦК України.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2 звернулася у березні 2018 року.

Постановою Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 23 березня 2018 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 10-12).

Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Таким чином, відповідно до положень ст.ст. 1269, 1270 ЦК України для набуття прав щодо вступу в спадщину на спадкоємця покладається вимога подати відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк.

Суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності із законом надав належну правову оцінку отриманим від позивача та її представника доказам кожному окремо і всім у їх сукупності і дійшов вірного висновку про те, що посилання скаржника на отримання нею, начебто, неправильної консультацію нотаріуса, на вимушене перебування ОСОБА_2 з листопада 2017 року по лютий 2018 року на території Російській Федерації, де вона, начебто, здійснювала догляд двоюрідної сестри похилого віку, не забезпечено наданням належних та допустимих доказів і не свідчить про наявність поважних причин.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильної оцінки судом першої інстанції наданих йому доказів та визначенню на підставі їх оцінки відсутності ознак поважності причин пропуску передбаченого законом шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до положень ст.ст.38, 98, 100 Закону України «Про нотаріат» консульські установи України вчиняють нотаріальні дії, зокрема засвідчують справжність підпису на документах. Нотаріуси приймають документи, складені відповідно до вимог іноземного права. Документи, складені за кордоном з участю іноземних властей або які від них виходять, приймаються нотаріусами за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ. Без легалізації такі документи приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Законом №240/94-ВР від 10.11.1994 року Україна ратифікувала Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, учасником якої є Російська Федерація.

Згідно із ст.13 зазначеної Конвенції документи, що на території однієї із Договірних сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях Договірних сторін без будь-якого спеціального посвідчення.

Наведені норми матеріального права регулюють питання вчинення громадянами України нотаріальних дій, до яких відноситься подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, за межами України та передбачають право таких громадян засвідчити справжність підпису на відповідній заяві як в консульській установі України, так і у нотаріуса, в даному випадку, Російської Федерації.

Отже, навіть за умови визнання доведеним вказаних представником позивача обставин щодо перебування ОСОБА_2 з листопада 2017 року по лютий 2018 року за межами України, сама по собі ця обставина не свідчить про наявність перешкод для звернення ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини як на території РФ, так і в Україні в межах шестимісячного строку.

Також суду не надано позивачем та її представником належних та допустимих доказів, які б свідчили, що дійсно ОСОБА_2 здійснювала догляд за ОСОБА_5, що та дійсно перебувала в тяжкому стані і потребувала сторонньої допомоги.

Надаючи оцінку доводам представника позивача та наданою ним заяву ОСОБА_5, посвідченої нотаріусом на території України, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що така заява не є переконливим доказом, який би підтвердив доводи позивача про існування поважних причин пропуску встановленого законом строку для звернення ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини, які за законом мають підтверджуватися певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими доказами.

Згідно частини 1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Факт перетинання особою (ОСОБА_2.) міждержавного кордону фіксується відповідними службами; тяжкий стан здоров'я особи (ОСОБА_5.) і потреба її у сторонній допомозі визначається лікарями та фіксується у відповідних висновках лікарської комісії за місцем проживання (перебування) такої особи; факт надання їй такої допомоги іншою особою (ОСОБА_2.) може підтверджуватися довідками органів охорони здоров'я, соціальної допомоги, органами місцевого самоврядування за місцем перебування такої особи (ОСОБА_5.).

Заява ОСОБА_5 на адресу суду, навіть посвідчена нотаріусом, не може замінити вказані довідки органів та посадових осіб, до повноважень яких відноситься здійснення функції прикордонної служби, охорони здоров'я, соціального забезпечення, організації та забезпечення діяльності органу місцевого самоврядування, тощо.

Позивачем та її представником не доведено поважність пропуску встановленого законом шестимісячного строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому суд першої інстанції постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного міста Харкова від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина