РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12973/18

пр. № 2/759/6207/18

07 листопада 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді: П'ятничук І.В.,

при секретарі Медвідчук В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання двох дітей, а саме: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Свої вимоги мотивує тим, що 10.02.2001 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох дітей, а саме: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Однак, сімейне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з протилежними поглядами на сімейне життя, різним відношенням до сім'ї та подружніх обов'язків. В даний час сім'я остаточно припинила своє існування, спільне господарство не ведеться. Примирення не є можливим, тому посилаючись на ст.ст. 105, 110, 112 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Крім того, як пояснила позивачка, вони з відповідачем не живуть однією сім'єю, діти проживають разом з нею, а відповідач участь у матеріальному забезпечення дітей не приймає, тому позивач вимушена звернутись з позовом до суду та посилаючись на ст.ст. 180-183 СК України просила заявлені вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 22 серпня 2018 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Позивач в підготовчому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, вказувала, що з серпня 2018 року вона з відповідачем проживають окремо, також чоловік застосовував до неї фізичне насильство, зазначала, що кошти на утримання дітей відповідач надає не регулярно, а тому просила аліменти стягнути з дня винесення рішення суду, крім того, після розірвання шлюбу виявила бажання залишити прізвище «ОСОБА_1».

Відповідач в підготовчому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог, підтвердив той факт, що застосовував до позивача фізичне насильство, однак вказував, що вказані заходи мали своє обґрунтування.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому провадженні у зв'язку з визнанням позову відповідачем з наступних підстав.

Згідно з ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2001 року, про що є актовий запис № 12 (а.с. 8 - копія свідоцтва про одруження).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10 - копія свідоцтва про народження).

Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивача та відповідача втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання.

А тому суд вважає, що причини, що спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично з серпня 2018 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, спільного бюджету не мають.

Щодо вимог позивача про стягнення аліментів слід зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; нормативно-правовий акт № 475/97-ВР від 17.07.1997 Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні, діти сторін проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні дітей, вихованням дітей не займається, тому з нього повинні стягуватися аліменти в судовому порядку, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, тому з нього повинні стягуватися аліменти в судовому порядку, розмір яких на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений ч. 2 ст.182 СК України.

Також відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110-112, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного Кодексу України,ст.ст.4, 10, 12, 13, 76,81, 141, 263, 265, 273, 280-282, 354, 365 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів -задовольнити.

Шлюб зареєстрований 10 лютого 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Бородянського районного управління юстиції Київської області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що зроблено актовий запис № 12 - розірвати.

Прізвище позивача ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити «ОСОБА_1».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с. Микуличі, Бородянського району, Київської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на утримання двох дітей: неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 930 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 17 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08 листопада 2018 року.

Суддя І.В.П'ятничук