ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 636/1001/18

провадження № 22-ц/818/1491/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 3 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Ковригіним О.С.,-

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року позивач звернулася з позовом, уточнюючи його просила суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 укладений 11.07.2017 між нею та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області в частині продажу 3/10 частин житлового будинку, що складають приміщення, а саме: прим. «2-1» площею 7,2 кв.м; прим. «2-2» площею 6,8 кв.м; прим. «2-5» площею 9,0 кв.м; прим. «2-6» площею 14,3 кв.м; прим. «11» площею 2,3 кв.м; загальною площею 39,6 кв.м, житловою площею 23,3 кв.м, з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, а саме: гараж літ. «Б», літня кухня літ. - «Б1», погріб літ. «Ж», вбиральня літ. «З», колонка літ. «К», ворота літ. «№2» та хвіртка літ. «№3», визнати за нею право власності на 3/10 частини вищевказаного житлового будинку.

Позов мотивований тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належала ? частка житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, друга частина цього будинку належить третій особі ОСОБА_3.

Зазначала у позові, що дуже хворіла і знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. Н.І.Кононенка», була дуже в поганому як фізичному так і психологічному стані тому, що їй потрібно було терміново погасити кредити, тому вона довіряла відповідачу в оформленні всіх документів, проте до теперішнього часу відповідачем розрахунку з позивачем не проведено, чим він порушив укладений договір.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 3 жовтня 2018 року позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач мала намір укласти договір купівлі-продажу лише частки майна, а в майбутньому укласти договір довічного утримання, тобто помилялася щодо предмету договору та його правових наслідків.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним встановленням обставин справи, які мають значення для справи, неправильному їх дослідженні.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд визначив обставини встановленими в той час коли обставини спростовані письмовими доказами та показаннями свідків.

Суд ухвалюючи рішення безпідставно не надав належної оцінки тому, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження тяжкого фізичного та психологічного стану її здоров'я та не надано доказів які б підтверджували факт вчинення помилки позивачем з будь-яких об'єктивних обставин.

Зазначає, що суд ухвалюючи оскаржуване рішення допустив односторонність у вирішення спору порушуючи норми процесуального права щодо невмотивованості визнання доказів допустимими.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Оксендлєр О.Б., 15 липня 2009 року по реєстру № 1-3006, яка була зареєстрована в КП «Чугуївське МБТІ » 28 липня 2009 року по реєстру №227 належала ? частка житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, друга частина цього будинку належить третій особі ОСОБА_3.

Відповідно до виписки-епікризу з медичної картки хворого № 3672 у травні 2017 року позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. Н.І. Кононенка» (а.с.18).

Матеріали справи містять копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.07.2017 з якого вбачається, що ОСОБА_1 передала майно у власність покупця ОСОБА_2, а покупець прийняв майно сплативши за нього обговорену суму, який посвідчено і зареєстровано приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т.В., 11.07.2017 року, реєстраційний номер № 889 (а.с. 15-17).

У пункті 8,9 договору зазначеного, що вартість майна складає 195670 грн і сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану ? частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, ще до підписання договору.

Сторони не заперечували в суді, що позивач продовжує проживати як і раніше в 2х кімнатах та користується всіма надвірними будівлями.

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Відповідно до статті 229 ЦПК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Положеннями п.19 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 3, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності позивачем знаходження її в тяжкому фізичному та моральному стані.

Позивачем на надано належних та допустимих доказів, з яких вбачається, що вона не мала наміру укладати договір купівлі-продажу, що даний договір укладено під впливом помилки.

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Під тяжкими обставинами слід розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне, соціальне чи інше становище, а його крайні форми (наприклад: важка хвороба особи чи її близьких, смерть годувальника, крайня нужденність сім'ї, загроза втратити житло та банкрутство, та інші обставини, для усунення чи пом'якшення яких необхідне терміново укладання правочину). Підставами визнання правочину, укладеного на вкрай невигідних умовах може слугувати, наприклад - низька винагорода, порівняно з ціною відчуженої речі. Таким чином, для кваліфікації правочину за статтею 233 ЦК необхідна обов'язкова наявність двох зазначених умов.

Матеріали справи містять довідку про хворобу позивача, але з її змісту вбачається, що знаходилась позивач на лікуванні з 31 травня 2017 року по 16 червня 2017 року , а договір купівлі- продажу було укладено 11 липня 2017 року. При цьому, зазначені діагнози не дають суду підстав вважати, що позивач знаходилась в дуже тяжкому хворобливому стані, оскільки була виписана з лікарні з покращенням про що свідчать призначення лікарів щодо рекомендованого лікування (а.с.19).

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, постановляючи оскаржуване рішення, зазначених положень закону не врахував, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, які мають значення для вирішення справи по суті заявлених позовних вимог та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, для визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Зі змісту оспорюваного договору чітко вбачається розмір частки позивача у праві власності, яку вона відчужувала і чітко визначена вартість цієї частки, тому судова колегія відхиляє доводи представника позивача, що остання помилялась, що продає лише половину належної їй частки житлового будинку.

Висновки суду, що позивач є особою похилого віку, самотня, страждає на ряд хронічних захворювань, перебувала на лікуванні, що підтверджується копією виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 3672, від 16.06.2017 року (а.с.18) та потребує сторонньої допомоги грунтуються на матеріалах справи, але не можна їх вважати такими, що є підставою для визнання правочину недійсним.

Висновок суду, що договір не був направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, оскільки після підписання договору позивач залишилася проживати у спірному будинку і передала відповідачу у користування лише дві кімнати, також не є підставою для задоволення позову, тому що перехід права власності від однієї особи до іншої не свідчить про обов»язкове позбавлення попереднього власника права користування цим житлом.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду і дають підстави вважати, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Судова колегія, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що на момент укладення договору купівлі-продажу мала місце помилка, що позивач неправильно сприймала предмет чи інші істотні умови правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна вважати таким, що відповідає вимогам закону.

На підставі ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1057 (одна тисяча п'ятдесят сім) грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 3 жовтня 2018 року - скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи приватний нотаріус Чугуївського нотаріального округу Харківської області Алексик Т.В., ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на 3/10 часток житлового будинку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2)сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1057 (одна тисяча п'ятдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови складено 14 грудня 2018 року