№ 207/2507/18
№ 2/207/1400/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року Баглійський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Тюлюнової В.Г.,

при секретарі Куцевол Л.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам'янське цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4, третя особа яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус П'ятихатського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя в порядку проведення його поділу .

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4, третя особа яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус П'ятихатського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя в порядку проведення його поділу, в якій просить суд: визнати за нею, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( і.п.н. НОМЕР_1) право власності на ? частку шлакобетонітового житлового будинку жилою площею 40,2 кв.м., корисною площею 53,40 кв.м., сараю, вбиральні, заборів, що розташований в м. Кам'янському (Дніпродзержиньску) по вул. Маршовій під номером 49 на земельній ділянці площею 600 кв.м.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 зазначили, що 29 червня 1978 року, між нею та ОСОБА_6, був укладений шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_1 1-КИ № 484853, виданим Дніпровським райвідділом РАЦС м. Дніпродзержинська 29 липня 1978 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 391.

Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_7, народжену 13 грудня 1979 року, що підтверджується Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 111-КИ № 367351, виданим міським відділом РАЦС м. Дніпродзержинська 11 січня 1980 року, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 129.

В період шлюбу 05 лютого 1979 року за спільні кошти подружжям, на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, набуто нерухоме майно шлакобетонітовий житловий будинок жилою площею 40,2 кв.м., корисною площею 53,40 кв.м., сарай, вбиральню, забори, що розташовані в м. Каянське (Дніпродзержиньску) по вул. Маршовій під номером 49 на земельній ділянці площею 600 кв.м., вартість якого становила 2191 крб., але реєстрація права власності на будинок, як і Технічний паспорт на житловий будинок було, за згодою подружжя, зроблено на ім'я чоловіка ОСОБА_6, як зазначено в реєстру № 198.

01 квітня 1997 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_6 розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу ОСОБА_1 1-КИ № 138203, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 79.

Таким чином, житловий будинок, являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто позивача, ОСОБА_2, її колишнього чоловіка ОСОБА_6.

З моменту розірвання шлюбу з квітня 1997 року сімейно-шлюбні стосунки з ОСОБА_2 припинені, позивач та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилися мешкати в будинку за адресою: м. Камянське (Дніпродзержинськ), вул. Маршова, будинок 49, а колишній чоловік став мешкати окремо.

Питання про розподіл майна після розірвання шлюбу сторонами не ставилося, а за домовленістю колишніх дружини та чоловіка, сумісна нерухома власність подружжя залишається у користуванні позивача та їх спільної доньки, - ОСОБА_4, яка з 1995 року визнана інвалідом другої групи за інвалідністю з дитинства. Переоформлення права власності на обєкт нерухомого майна подружжя позивачкою не проводилося, технічна документація на домоволодіння також залишилася на імя колишнього чоловіка.

У домоволодінні з моменту його придбання та теперішнього часу продовжуємо мешкати позивачка та донька ОСОБА_4. Договори з відповідними комунальними установами та підприємствами оформлено на ім'я позивача; утримання домоволодіння, сплату обовязкових та комунальних платежів проводить саме позивачка за власні грошові кошти.

17 квітня 2017 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, помер в с. Саксагань П'ятихатського району Дніпропетровської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 1-КИ № 786806, виданим виконавчим комітетом Саксаганської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, про що 20 квітня 2017 року складено відповідний актовий запис № 38.

15 січня 2018 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса П'ятихатського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9 з заявою про видачу їїі Свідоцтва про право власності на ? (одну другу) частку у праві власності на житловий будинок під номером 49, що розташований по вул. Маршовій в м. Кам'янське, що зареєстровано в реєстру за № 41.

23 травня 2018 року приватним нотаріусом П'ятихатського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі позивачу свідоцтва про право власності на ? (одну другу) частку в спільному майні подружжя після смерті колишнього чоловіка ОСОБА_6, який помер 17 квітня 2017 року на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під номером 49, що розташований по вул. Маршовій в м. Кам'янське Дніпропетровської області.

Свою відмову нотаріус пояснила тим, що на момент смерті ОСОБА_6 була заведена спадкова справа № 122/2017 на підставі заяви спадкоємця за заповітом ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на все майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, а між спадкодавцем ОСОБА_6, на момент смерті, та позивачем,- ОСОБА_2, шлюб був вже припинений, тому саме видати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя нотаріус не має можливості.

У Постанові нотаріуса від 23 травня 2018 року також зазначено, що спадкоємцем за законом є його дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка згідно до ст.1241 ЦК України, як непрацездатна за станом здоров'я, має право на обовязкову частку у спадковому майні.

Стан здоров'я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, підтверджується Довідкою Міністерства охорони здоров'я України ОСОБА_1 МСЕ № 051281 з датою огляду від 13.12.1995 року, яким визнано друга група інвалідності, як інваліда з дитинства, безстрокова, та Пенсійним посвідченням № НОМЕР_2, виданим 23.09.2014 року довічно Пенсійним Фондом України на бланку ОСОБА_1 ААЗ № 932689.

Свою правову позицію позивач та її представник обґрунтовують нормами права, а саме:відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.2 ст.60 Сімейного Кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення міститься і в ч. 3 ст. 368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, розірвання шлюбу, як передбачено ч.1 ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Положення ч.1 та ч.2 ст. 367 ЦК України, має аналогічний зміст та яким передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Вважаючи своє право порушеним, позивачка просить суд визнати за нею право власності на ? частку шлакобетонітового житлового будинку жилою площею 40,2 кв.м., корисною площею 53,40 кв.м., сараю, вбиральні, заборів, що знаходяться в м. Кам'янське (Дніпродзержиньск) по вул. Маршовій під номером 49 на земельній ділянці площею 600 кв.м.

У відзиві на позовну заяву, яка була направлена позивачці і учасникам справи, і зареєстрована в суді, відповідач зазначила, що подана позовна заява відповідає описаним позивачкою обставинам, що склалися відносно нерухомого майна, а саме будинку 49 по вул.. Маршовій у м.Камянське (Дніпродзержинську), який було придбано подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за спільні гроші, та за згодою подружжя оформлено на чоловіка, - ОСОБА_6 У вказаному домоволодінні постійно мешкає та утримує його позивач ОСОБА_2 та їх спільна донька ОСОБА_4, яка непрацездатна за станом здоров'я. Шлюб між ОСОБА_6 та позивачкою ОСОБА_2 в 1997 році розірвано; подружжя стали проживати окремо, але переоформлення права власності на обєкт нерухомого майна не провели, технічна документація на домоволодіння залишилось на ім'я ОСОБА_6, який помер 17 квітня 2017 року. Позивачка звернулась до приватного нотаріуса П'ятихатського нотаріального округу з заявою про видачу Свідоцтва на право власності на ? частку у праві власності на житловий будинок, але її було відмовлено, тому це питання вона змушена вирішити в судовому порядку. Заявлені позивачем вимоги відповідач визнає в повному обсязі, та з викладеною правовою оцінкою обставин, надану позивачем, погоджується.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_4 підтримує позовні вимоги позивача, як законні і обґрунтовані та просить суд задовольнити в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, - приватний нотаріус П'ятихатського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 в судові засідання не з'являлась, надала письмову заяву, в якій зазначила, що по суті позовної заяви не заперечує, просить справу розглядати за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши відзив відповідача на позовну заяву, пояснення представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.2 ст.60 Сімейного Кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення міститься і в ч. 3 ст. 368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, розірвання шлюбу, як передбачено ч.1 ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Положення ч.1 та ч.2 ст. 367 ЦК України, має аналогічний зміст та яким передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Однак, в ч.1 ст. 358 ЦК України зазначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як випливає з положення ч.2 ст. 69 СК України та ч.4 ст. 372 ЦК України, дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

В тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ спільного майна і таке право підлягає судовому захисту.

В даному випадку добровільно поділити спільне нерухоме майно не маємо можливості у звязку зі смертю колишнього чоловіка, а саме ОСОБА_6.

Тому позивач змушена звернутися до суду, оскілько такі висновки ґрунтуються на положенні ст. ст. 15, 16 ЦК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, яка згідно до Звіту про проведення незалежної оцінки майна № 11038 від 13.07.2018 року, яка проведена для визначення ринкової вартості нерухомого майна, виконаному Суб'єктом оціночної діяльності (Сертифікат СОД № 703/17 від 18.07.2017 р), складає 73 727 (сімдесят три тисячі сімсот двадцять сім) грн. 00 коп..

Згідно ст.392 Цивільного Кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 263 ЦПК України передбачає що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані та законні.

Витрати, повязані з розглядом справи позивачка та її представник , просять покласти на неї.

Керуючись ст.ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст. ст.. 15, 16, 316, 317, 319, 358, 367, 368, 372, 392 Цивільного Кодексу України, ст..ст. 4, 5, 30, 49, 76-83, 175-177, 263, 264 Цивільного Процесуального Кодексу України, сад

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус П'ятихатського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9, про визнання права власності на частку в спільному майніподружжя в порядку проведення його поділу задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на ? частку шлакобетонітового житлового будинку жилою площею 40,2 кв.м., корисною площею 53,40 кв.м., сараю, вбиральні, заборів, що знаходяться у м. Кам'янське (Дніпродзержиньск) по вул. Маршовій під номером 49 на земельній ділянці площею 600 кв.м.

Витрати, повязані з розглядом справи у вигляді судового збору, сплачені позивачкою при зверненні до суду, покласти на ОСОБА_2 за її згодою.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяті днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Г. Тюлюнова