ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1834/17Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В.
Провадження № 22-ц/4817/40/18 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника ПАТ "Фідобанк" - Єкімчука О.Л., представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 608/1834/17 за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Фідобанк" на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2018 року, ухваленого суддею Яковець Н.В., дату складання повного тексту рішення не зазначено, у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року позивач ПАТ "Фідобанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що 25 жовтня 2007 р. між ПАТ "Ерсте Банк", повним правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/1676/74/05945 від 25 жовтня 2007 р., згідно з умовами якого Банк надав Боржнику кредитні кошти в сумі 66500 доларів США строком до 24 жовтня 2027 року зі сплатою 12 % річних, на придбання нерухомості.

Грошові кошти були видані шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача. За умовами Договору кредиту ОСОБА_2 зобов'язався забезпечити повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих відсотків та комісій на умовах, передбачених цим договором. Погашення кредиту відповідач зобов'язаний був здійснювати щомісячно, до 15 числа згідно з Графіком погашення заборгованості за Договором та остаточне погашення отриманого кредиту здійснити до 24 жовтня 2027 року.

У зв'язку з невиконанням належним чином зобов'язань відповідно до пунктів 5.6; 6.5 договору відповідачу 25.10.2016 року направлено лист з вимогою про дострокове погашення боргу із зазначенням його розміру і строку погашення, яка не виконана ним. Умовами кредитного договору передбачена відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань у вигляді пені в розмірі 0.1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Станом на 31.07.2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить : 45408.64 дол. США - основного боргу за кредитом;18295.60 дол. США - заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках , а всього 63704.24 дол. США , що еквівалентно 1709145.90 грн. та нарахована пеня у розмірі 430506.61 гривень.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Фідобанк" просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та не дослідження і не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Апелянт зазначив, що суд не дав належної оцінки заяві на видачу кредиту та не вимагав її оригіналу, довідці №1-111385-ЛК-СГ про відкриття відповідачу поточного рахунку НОМЕР_1 в валюті долар США, копії меморіального ордеру і наданому розрахунку заборгованості, який підтверджував виконання відповідачем умов договору та розмір заборгованості.

19.03.2018 року представник відповідача заперечив факт отримання кредитних коштів у зв'язку з чим виникла потреба у поданні додаткових доказів, однак суд безпідставно відмовив представнику позивача у наданні строку для подання виписки по рахунках, яка підтверджує надання кредитних коштів та виконання умов кредитного договору.

До апеляційної скарги апелянт долучив дві виписки по рахунках НОМЕР_2, НОМЕР_3 за період з 25.10.2017 року до 01.01.2010 року про виконання умов договору з погашення кредиту та відсотків; копії заяв ОСОБА_2 від 14.12.2012 року, 22.03.2013 року про перерахування коштів з поточного рахунку на погашення заборгованості за кредитом, заяву ОСОБА_2 про врегулювання заборгованості від 24.06.2015 року та розрахунок заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що суд безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження, оскільки у матеріалах справи відсутні докази "скрутного матеріального становища позивача", а існує лише голослівна заява про існування таких обставин. У разі відсутності коштів банк повинен був подати заяву про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору з доказами існування такого факту.

Позивачем не надано документу, який посвідчував би повноваження виконуючого обов'язки директора Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі ФГВФО) ОСОБА_8 на призначення уповноваженою особою Фонду та делегування йому повноважень ліквідатора ПАТ "Фідобанк" ОСОБА_9..

Заява на видачу готівки зі свого рахунку жодним чином не означає, що ця готівка була попередньо отримана в якості кредиту, оскільки на поточному рахунку зберігаються кошти власника рахунку, тому, на його думку, вказана заява не є достовірним доказом отримання кредиту в розумінні ст. 79 ЦПК України.

Вважає, що довідка про відкриття банківського рахунку, за відсутності договору банківського рахунку є нічим іншим ніж односторонньою голослівною заявою позивача, викладеною в письмовій формі.

Всі надані позивачем письмові докази були заперечені його представником у відповіді на позов від 10.01.2018 року та у запереченні на відповідь 28.02.2018 року. Після ознайомлення з відзивом на позов 13.02.2018 року представником позивача було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме меморіального валютного ордеру та розрахунку заборгованості. Суд відхилив заперечення його представника і долучив надані докази.

Жодних клопотань про неможливість вчасно подати інші докази представником позивача не заявлялось.

В судове засідання 07.03.2018 року представник позивача не з'явився, подав заяву про слухання справи в його відсутності і суд, заслухавши думку учасників справи, закінчив підготовку справи до розгляду і призначив справу до розгляду по суті та визнав явку представника позивача обов'язковою для надання пояснень.

В ході судового засідання 19.03.2018 року представником позивача було надано пояснення та докази про відсутність оригіналів первинних документів у зв'язку з їх знищенням по закінченню терміну зберігання з посиланням на те, що таке знищення відбулося на підставі Постанови Правління НБУ №601 від 08.12.2004 року, однак вказана постанова передбачає знищення таких документів по спливу 5 років після погашення кредиту. Після з'ясування обставин справи та дослідження письмових доказів на зауваження його представника представник позивача заявила клопотання про відкладення розгляду справи та надання можливості для надання інших доказів. Оскільки на стадії підготовчого судового засідання представник позивача не заявляла про неможливість надання доказів з обґрунтуванням причин неподання доказів у встановлені строки, то суд підставно відмовив у задоволенні вказаного клопотання. Можливість подання доказів на стадії розгляду справи по суті не передбачена процесуальним законодавством.

Суд першої інстанції надавав можливість і сприяв починаючи з 13.02.2018 року позивачу у поданні доказів, а тому посилання в апеляційній скарзі на те, що необхідністю подання нових доказів до суду апеляційної інстанції є відмова відповідача від визнання факту отримання кредиту не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи і звукозаписом судового засідання. За вказаних обставин вважає, що нові докази не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Матеріали справи не містять квитанцій або інших документів, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі згідно з вимогами Інструкції про касові операції в банках України.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що в банку зберігаються лише оригінали кредитного та іпотечного договору і заява на видачу готівки, всі інші документи знищені. Згідно виписок по рахунках долучених до апеляційної скарги відповідач належним чином щомісячно виконував умови кредитного договору згідно з графіком погашення заборгованості до грудня 2009 року; в подальшому мали місце незначні порушення, а потім відповідач припинив виконання зобов'язань у зв'язку з чим йому направлено повідомлення про дострокове повернення кредиту. Не пояснив чому у виписках по рахунках міститься інформація про щомісячне виконання умов договору з листопада 2007 року, а у розрахунку заборгованості за кредитом та відсотками зазначено про сплату 25.11.2007 року платежу на погашення кредиту в сумі 20814.28 доларів США та подальші сплати з лютого 2014 року. З якого періоду заборгованість за кредитним договором є предметом спору йому також невідомо.

Позов подано (підписано) особою, яка діяла на підставі довіреності виданої уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Фідобанк". ОСОБА_9., призначеним виконуючим обов'язки директора - розпорядника Фонду. Наказ про призначення тимчасово виконуючим обов'язки директора-розпорядника Фонду ОСОБА_8 знаходився у ФГВФО і тому не був долучений до матеріалів справи, однак він існує і є у нього.

Представник відповідача апеляційної скарги не визнав, підтримав наданий відповідачем відзив на апеляційну скаргу та просить апеляційне провадження закрити, оскільки в матеріалах справи відсутнє підтвердження повноважень ОСОБА_9. представляти ПАТ "Фідобанк".

Додатково пояснив, що наданий меморіальний валютний ордер не є копією вказаного документа, оскільки його оригінал знищений і не є електронним документом, так як не містить електронного цифрового підпису. З його змісту вбачається, що він складений 01.01.2010 року у 18 год. 03 хв. і в ньому вказано курс валюти станом на 09.12.2005 р. (а.с.162). Копія заяви на видачу готівки свідчить про зняття відповідачем готівки з поточного рахунку, однак не підтверджує, що вказані кошти є кредитними. Поданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитом та після надання відзиву на позов розрахунок заборгованості з помісячною інформацією по проведених операціях не є документом, оскільки він не посвідчений як документ печаткою банку, а якщо є копією то не містить запису "згідно з оригіналом" та дати посвідчення копії.

Наданий розрахунок заборгованості у такій формі як і меморіальний валютний ордер може скласти будь-яка особа на комп'ютері, він не є допустимим доказом в розумінні ст. 78 ЦПК України та в ньому відсутнє посилання на первинні документи. Про це він зазначав у відзиві на позов та у запереченні на відповідь, однак і після цього позивач не надав допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту видачі кредиту та розміру заборгованості за ним.

Представник позивача подавав заяви про розгляд справи в його відсутності вважаючи надані ним докази допустимими і достатніми для ухвалення рішення у справі і лише після визнання судом його явки обов'язковою з'явився в судове засідання та при дослідженні судом матеріалів справи просив відкласти розгляд справи та надати можливість подати додаткові докази не обґрунтовуючи поважності причин неможливості їх надання у встановлені цивільно - процесуальним кодексом строки. Вважає, що в апараті банку є грамотні юристи у банківській сфері, яким відомо про те, які докази є допустимими та достатніми для підтвердження предмета доказування у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем заборгованості за кредитним договором у вказаному розмірі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 25 жовтня 2007 року між ПАТ "Ерсте Банк", повним правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір з фізичною особою №014/1676/74/05945 від 25 жовтня 2007 року, згідно з умовами якого Банк зобов'язався надати Боржнику кредитні кошти в сумі 66500 доларів США строком до 24 жовтня 2027 року зі сплатою 12 % річних, на придбання нерухомості.

За умовами Договору кредиту ОСОБА_2 зобов'язався забезпечити повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих відсотків та комісій на умовах, передбачених цим договором. Погашення кредиту Відповідач зобовязаний здійснювати щомісячно, до 15 числа згідно з Графіком погашення заборгованості за Договором, наведеним у Додатку №1 та остаточне погашення отриманого кредиту здійснити до 24 жовтня 2027 року.

Пунктом 3.2 Кредитного договору встановлено, що надання кредиту в залежності від обраного кредитного продукту, може здійснюватись на розсуд Кредитора, з позичкового рахунку Позичальника через його поточний рахунок, відкритий у Кредитора, шляхом: видачі готівки з каси банку або безготівкового перерахування за дорученням Позичальника грошових коштів на рахунок фізичної особи-резидента, вказаний Позичальником (в тому числі і на власний); конвертації (обміну) суми кредиту в іноземній валюті в національну валюту України або через касу Кредитора за встановленим курсом Кредитора, або на Міжбанківському валютному ринку України (за дорученням Позичальника) з подальшою оплатою за письмовою згодою Позичальника наданих останнім платіжних документів (для кредитів, що надаються в іноземній валюті).

Згідно п.3.3 кредитного договору моментом (днем) надання кредиту вважається момент (день) зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок Позичальника.

Відповідно п.9.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями цього Договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0.1% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

На підтвердження позовних вимог позивачем суду першої інстанції надано копії кредитного договору (а.с.6-8 т.1), заяви на видачу готівки (а.с.14 т.1), меморіальний ордер (а.с.61, 162 т.1) та розрахунок заборгованості у формі довідки (а.с.13 т.1) і таблиці з помісячними нарахуваннями і погашеннями кредиту та відсотків та поденним нарахуванням пені за період з 16.07.2013 року по 31.10.2017 року розрахованої згідно подвійної облікової ставки НБУ (а.с. 62-138 т.1).

Позивач стверджує, що ним надані допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження факту надання кредиту та існування заборгованості у зазначеному розмірі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, 79, ч. 1, 2 ст. 80 цього Кодексу предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 12 ЦПК України:

- Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

- Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

- Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України:

- Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

- Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

- У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

- У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин.

- Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

- Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Після подачі представником відповідача заперечення на відповідь представник позивача надав суду пояснення та долучив архівну довідку про знищення у Тернопільському відділенні банку касових та меморіальних документів з 06.02.2007 року по 28.12.2007 року (а.с.165-170), довідку про відкриття ОСОБА_2 25.05.2007 року поточного рахунку НОМЕР_1 в валюті долар США, який було закрито 24.01.2014 року (а.с173), а також вимогу про усунення порушень - дострокове повернення кредита (а.с.174).

Колегія не погоджується з висновком суду про недоведеність позивачем факту надання кредиту.

Згідно заяви на видачу готівки від 25.10.2007 року №5 через касу банку ОСОБА_2 зняв з свого поточного рахунку 66500 доларів США. Заява містить підпис отримувача та працівників банку (а.с. 14 т.1).

Представник відповідача, визнаючи факт підписання кредитного договору на суму 66500 доларів США та відповідно необхідність отримання кредиту на придбання квартири (пункт 2.1 кредитного договору), а також факт укладення договору іпотеки квартири, не довів суду відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК, що підпис в заяві на видачу готівки не його, не заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для спростування вказаної обставини. Розмір кредиту та сума виданих в день укладення кредитного договору коштів згідно заяви на видачу готівки є однаковою - 66500 доларів США. Представник відповідача заперечуючи існування допустимих доказів на підтвердження отримання кредитних коштів не зазначив про існування між сторонами будь - яких інших відносин, які могла б підтверджувати заява на видачу готівки оформлена у день укладення кредитного договору на суму кредиту.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про ненадання позивачем жодного доказу та оригіналу документу, який би свідчив про отримання відповідачем кредиту у сумі 66500 доларів США є помилковим. Суд повинен був за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу - заяви на видачу готівки.

Одночасно колегія погоджується з висновком суду про те, що розрахунок заборгованості складений працівником банку не є допустимим та достатнім доказом існування заборгованості у зазначеному розмірі за вказаним кредитним договором.

Допустимим та достовірним доказом виконання відповідачем умов кредитного договору є первинні документи та складена на підставі них виписка по рахунках, яка відображає зарахування внесених коштів на погашення кредиту та нарахованих відсотків.

Вказані документи не були надані позивачем разом з позовною заявою та у підготовчому судовому засіданні зважаючи на вимоги представника відповідача про надання таких доказів і заперечення ним розрахунку заборгованості з підстав неможливості встановлення та перевірки правильності та своєчасності зарахування банком платежів позичальника за кредитом.

Згідно архівної довідки, виданої Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" банківські документи ПАТ "ЕРСТЕ Банк" правонаступником якого є позивач, в тому числі касові та меморіальні документи Тернопільського відділення №1 в м. Тернопіль знищені за період з 06.02.2007 року по 29.12.2007 року (а.с. 165-169 т.1).

Зважаючи на те, що первинні документи, зокрема касові документи банку зберігаються за період з 2008 року, коли ще мало місце виконання відповідачем умов кредитного договору згідно наданого позивачем розрахунку, представник позивача не надав таких доказів, а саме первинних документів за вказаний період.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що лише у судовому засіданні 19 березня 2018 року представник відповідача заперечив факт отримання кредитних коштів у зв'язку з чим виникла необхідність у наданні додаткових доказів, а саме виписки по рахунках, яка підтверджує надання кредитних коштів та виконання умов кредитного договору не відповідають дійсності, оскільки ще 10.01.2018 року у відзиві на позов та 28.02.2018 року у запереченні на відповідь представник відповідача заперечував вказані обставини, проте позивачем було надано лише розширений помісячний розрахунок заборгованості за кредитним договором, який не є допустимим та достатнім доказом існування заборгованості у розумінні статей 78-80 ЦПК України.

Представнику банку-юристу у банківській сфері відомо про те якими допустимими доказами підтверджуються обставини, які входять до предмета доказування, однак такі докази не були надані суду першої інстанції.

Згідно пояснень представника позивача в суді апеляційної інстанції, наданих з посиланням на додані до апеляційної скарги виписки по рахунках, відповідач щомісячно та своєчасно до грудня 2009 року повертав кредит та сплачував проценти за користування ним.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого як доказ суду першої інстанції, відповідач 25.11.2007 року вніс на погашення кредиту 20814.28 доларів США та 18.02.2014року 277.08 доларів США внаслідок чого залишок неповерненого кредиту становить - 45408.64 доларів США (а.с.65 т.1), а сплата відсотків мала місце з лютого 2014 року до листопада2015 року (а.с.72-74 т.1). Відповідно цього ж розрахунку пеня за невиконання грошового зобов'язання з повернення кредиту та сплати відсотків нараховувалась виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що не відповідає умовам кредитного договору (а.с. 12, 76-138 т.1).

Наведене свідчить про те, що вказані документи є суперечливими.

Відповідно до частини 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Позивач не надав суду допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження факту існування заборгованості у зазначеному в позовній заяві розмірі, а подаючи до суду апеляційної інстанції виписки по рахунках, не обґрунтував неможливості їх неподання до суду першої інстанції, тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття їх.

Клопотання представника відповідача про закриття апеляційного провадження не підлягає до задоволення, оскільки наказом директора-розпорядника ФГВФО ОСОБА_7 на час перебування його у відпустці було призначено тимчасово виконуючим обов'язки директора-розпорядника ФГВФО - ОСОБА_8, який і видав 19.07.2016 року наказ про початок процедури ліквідації ПАТ "Фідобанк" та призначення уповноваженою особою фонду з наданням повноважень ліквідатора ПАТ "Фідобанк" ОСОБА_9. (наказ оглянуто в судовому засіданні апеляційного суду).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому підстав для його відшкодування не має.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 375, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Фідобанк" залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2018 року.

Головуючий Г.В.Бершадська

Судді Б.О.Гірський

М.В. Ходоровський