КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 369/3753/18-ц

номер провадження: 22-ц/824/2097/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Волчко А.Я., у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що на підставі укладеного договору від 13 січня 2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору станом на день його смерті утворилась заборгованість у розмірі 13 430 грн 87 коп., до складу якої входить заборгованість за кредитом у розмірі 13 208 грн 20 коп. та заборгованість за відсотками у розмірі 222 грн 67 коп.

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 є відповідач ОСОБА_1, оскільки останній проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України, 16 грудня 2016 року банком була направлена претензія (вимога кредитора) до Києво - Святошинської районної державної нотаріальної контори. 25 січня 2017 року банком була отримана відповідь нотаріальної контори, згідно з якою спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вважав, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов'язання померлого позичальника. Спадкування обов'язків відбулось відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені законом строки.

04 жовтня 2017 року банком було направлено лист-претензію на адресу відповідача, однак останній жодних дій на погашення заборгованості не вчинив.

З урахуванням наведеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за кредитним договором від 13 січня 2011 року у розмірі 13 430 грн. 87 коп. на підставі ст.ст. 1268, 1281, 1282 ЦК України.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2018 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк»відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач прийняв спадщину після смерті боржника на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки відповідач зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем на час її відкриття та не відмовився від неї у передбачені законом строки. Вказує, що, відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», у тому числі, з підстав недоведеності наявності спадкового майна, суд першої інстанції не встановив наявність або відсутність зареєстрованого за відповідачем рухомого або нерухомого майна, не витребував від відповідних державних органів інформацію щодо наявності спадкового майна.

Представник відповідача - ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду про відмову в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» за його недоведеністю. Вказує, що реєстрація відповідача та померлого ОСОБА_2 за однією адресою не є безумовним доказом того, що відповідач проживав разом із ОСОБА_2 та є особою, яка відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому вважає, що реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк», діючи з порушенням норм законодавства України в частині розголошення конфіденційних даних, приєднав до матеріалів справи копію паспорта відповідача, при цьому не вказавши, яким шляхом було отримано копію вказаного документа.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в округах» ліквідовано апеляційний суд Київської області і апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві, який розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з ліквідацією суду відповідно до ч.5 ст.31 ЦПК України вказана цивільна справа передана до Київського апеляційного суду і за результатами автоматизованого розподілу справи визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Верланова С.М., суддів Мережко М.В. та Савченка С.І.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 та відповідач прийняв спадщину. Крім того, позивач не надав доказів про вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції установлено, що 13 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 25 000 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його використання згідно з умовами договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області (а.с.36).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору станом на день його смерті утворилась заборгованість у розмірі 13 430 грн 87 коп.

З матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитором померлого боржника ОСОБА_2 була направлена претензія до Києво - Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області (а.с.37-40).

25 січня 2017 року банком була отримана відповідь нотаріальної контори від 29 грудня 2016 року, з якої вбачається, що претензія ПАТ КБ «ПриватБанк» приєднана до спадкової справи №186/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 Вказано, що Києво - Святошинською районною державною нотаріальною конторою направлено лист №2571/02-14 до спадкоємця померлого ОСОБА_2, яким доведено до його відома про наявність претензії ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку ст.1281 ЦК України (а.с.41).

Однак відповідь нотаріальної контори не містить даних про те, що саме відповідач ОСОБА_1 звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 Не надав таких доказів і позивач відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3,4 ст.1268, ст.1269 ЦК України.

Так, згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому закономпорядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №489/2924/16-ц.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище норми підлягають застосуванню, за умови, що відповідач є спадкоємцем боржника.

Обгрунтовуючи вимоги позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» послалося на те, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 є відповідач ОСОБА_1, оскільки останній проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 та не відмовився від спадщини у передбачені законом строки.

Проте позивач не надав належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що реєстрація відповідача та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, не є безумовним доказом того, що відповідач проживав разом із ОСОБА_2 та є особою, яка відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрації будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Матеріали справи не містять даних про підтвердження позивачем факту ухилення відповідача ОСОБА_1 від прийняття спадщини чи отримання свідоцтва.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач прийняв спадщину після смерті боржника на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки відповідач зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем на час її відкриття та не відмовився від неї у передбачені законом строки, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Таким чином, правильно встановивши обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за недоведеністю.

Крім того, колегія суддів враховує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів того, що його вимога як кредитора була отримана відповідачем, та залишилася без відповідного реагування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив наявність або відсутність зареєстрованого за відповідачем рухомого або нерухомого майна, не витребував від відповідних державних органів інформацію щодо наявності спадкового майна, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять даних про те, що позивач не мав можливості надати суду вказані вище докази та звертався до суду першої інстанції із клопотанням про їх витребування.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді