Номер провадження 2/754/1040/18
Справа №754/8288/17
РІШЕННЯ

Іменем України

13 листопада 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Дмитрієвої А.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, 3-тя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Король Анжела Валеріївна, Приватний нотаріус Київської області Макарівського районного нотаріального округу Лисенко Людмила Володимирівна про визнання права на обов'язкову частку у спадщині,

В С Т А Н О В И В:

До Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_2, 3-тя особа-Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Король Анжела Валеріївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лисенко Людмила Володимирівна про визнання права на обов'язкову частку у спадщині.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

06 липня 2002 року ОСОБА_4 (надалі - Позивач), ОСОБА_8 та їх донька ОСОБА_9 придбали кварту, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продаж, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В., право власності на зазначену квартиру покупці набувають в рівних частках, тобто 1/3 належить Позивачу, 1/3 - ОСОБА_8 та 1/3 ОСОБА_9.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 (дівоче прізвище - ОСОБА_9) померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_9 заповіт не склала, у зв'язки з чим відкрилась спадщина на належне їй майно.

Згідно ст. 1261 ЦК України спадкоємцями майна померлої ОСОБА_9 є її чоловік та батьки - Позивач та ОСОБА_8.

15 березня 2007 року державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Алейнік Л.О. посвідчено та видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/9 частки спадкового майна Позивачу.

2007 році таке ж свідоцтво отримала ОСОБА_8 та на 1/9 частки спадкового майна свідоцтва про право на спадщину не видавалось.

Таким чином, ОСОБА_8 належала 4/9 частки квартири в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 померла, отже відкрилась спадщина на належне їй майно.

02 серпня 2011 року ОСОБА_8 складено заповіт, яким все своє майно, заповіла ОСОБА_5.

Спадкоємець за заповітом являється ОСОБА_5, яка прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном з дня смерті спадкодавця.

Відповідно до вимог статті 69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, крім перевірки факту смерті спадкодавця, перевіряє наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Крім того, перевіряє також коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині.

Разом з тим, нотаріус в порушення вимог закону не перевірив наявність спадкоємців обов'язкової спадщини, а спадкоємець ОСОБА_5, в свою чергу не повідомила про наявність такого спадкоємця.

Статтею 1241 ЦК України передбачено право на обов'язкову частку у спадщині, яка гарантується непрацездатному вдівцю та спадкується, незалежно від змісту заповіту, в розмірі половини частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до методичних рекомендацій Міністерства юстиції України, щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009 року непрацездатними вважаються жінки - після досягнення 55 років та чоловіки - після досягнення 60 років; інваліди I, II, III груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія.

Спадщина вважається відритою ІНФОРМАЦІЯ_6, станом на цей день Позивач в розумінні норм закону є непрацездатною особою, тобто такою, що досягла 60 річного віку. Законних підстав для позбавлення Позивача прав від спадщини на обов'язкову частку у спадщині не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом ;з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач протягом 6 місяців не заявив про відмову від неї, а тому згідно вимог Закону є таким, що прийняв спадщину.

Таким чином, Позивач має право на обов'язкову частку, якої він був позбавлений незаконно та безпідставно.

За таких обставин, Позивач має право на обов'язкову частку - 2/9 від спадкового майна.

На підставі викладеного, просить суд визнати за позивачем - ОСОБА_4 право на обов'язкову частку у спадщині після померлої ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 2/9 частини всього спадкового майна, а саме: Квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.07.2017 року відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.24).

09.10.2017 року Відповідач ОСОБА_5 подала до суду письмові заперечення (а.с.35-37), в яких зазначила, що проти заявлених позовних вимог заперечує в повному обсязі, обґрунтовуючи наступним.

З дня відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_6 після смерті спадкодавці ОСОБА_8, Позивач перший звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Король Анжели Валеріївни та подав заяву про прийняття спадщини. Вона, ОСОБА_5 має право на спадщину за заповітом, відповідно до заведеної спадкової справи щодо померлої ОСОБА_8, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Король А.В., подала заяву про прийняття спадкового майна. Тому посилання позивача на те, що при подачі заяви про прийняття спадщини не повідомила про коло спадкоємців є необґрунтованим та недоведеним враховуючи той факт, що позивач перший звернувся із заявою про прийняття спадщини. Зазначає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Король Анжелою Валеріївною, в день видачі свідоцтва про спадщину їй та позивачу було роз'яснено, що окрім них є спадкоємці, тому при отриманні свідоцтва про право на спадщину, вважає, що приватним нотаріусом були ураховані частки успадкування правильно.

Також посилання позивача на ті обставини, що йому належить 2/9 частки від спадкового майна яке спадкувалось в загальній частці від 4/9 є недоведеним та необґрунтованим, оскільки позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/9 частку.

На підставі викладеного, відповідач ОСОБА_5 просила відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31.07.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.218-219).

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вважає їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_13 та відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_5 до судового засідання 13.11.2018 року не з'явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі.

3-тя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Король Анжела Валеріївна та Приватний нотаріус Київської області Макарівського районного нотаріального округу Лисенко Людмила Володимирівна до судового засідання 13.11.2018 року не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином. Подано заяви про можливість розгляду справи у їх відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача, сторони відповідача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб (повторне), серії НОМЕР_2, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрували шлюб 10 березня 1996 року, про що складено відповідний актовий запис №128. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка - ОСОБА_4, дружини - ОСОБА_8 (а.с.9).

Як вбачається з письмових матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 06.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. - ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 придбали у рівних частках квартиру АДРЕСА_1, реєстровий №2508 (а.с.7-8).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, у віці 41 років (а.с.121).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.03.2007 року державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Алейнік Л.О., реєстровий №8-308 - спадкоємцем 1/3 частки майна ОСОБА_9, померлої 0305.2006 року є її мати - ОСОБА_8. Спадкове майно, на яке видане в указаній частці, видано це свідоцтво, складається з: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу.

На 1/3 частку спадкового майна свідоцтво про право на спадщину видано ОСОБА_4, 2007 року.

На 1/3 частку спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.123).

Отже, судом встановлено, що 4/9 частини АДРЕСА_1 на праві власності зареєстроване за:

?1/3 частина ОСОБА_8 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. від 06.07.2002 року, №2508;

?1/9 частини ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Алейнік Л.О., реєстровий №8-308.

02.08.2011 року ОСОБА_8, склала заповіт, відповідно до якого: «Все її майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті» - заповідає ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Цей заповіт посвідчено приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Лисенко Л.В. (а.с.11).

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 82 років, про що 25.09.2014 року складено відповідний актовий запис №1062 (а.с.10).

16.12.2014 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Король А.В. з заявою про прийняття спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_8 (а.с.105).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2015 року (а.с.149), засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 є спадкоємцем ? частки зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_8, яка померла 08.06.1930 року. Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво складається з 4/9 частини квартири АДРЕСА_1, з яких 1/3 частина квартири належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу та 1/9 частина квартири належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/9 частину квартири видано ОСОБА_4.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири ще не видано.

10.04.2015 року ОСОБА_5 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Король А.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке складається з 4/9 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.152).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.04.2015 року (а.с.157), видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Король А.В., ОСОБА_5 є спадкоємицею зазначеного у заповіті майна ОСОБА_8. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, з яких:1/3 частини квартири АДРЕСА_1, з яких: 1/3 частини квартири належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу та 1/9 частина квартири належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/9 частину квартири видано ОСОБА_4.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця),до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 ст.1222ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст.ст. 1233, 1235,1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

За ч.1ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують,незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Цивільним кодексом України визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині, де право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Право на обов'язкову частку виникає лише у разі спадкування за заповітом, оскільки особи, що мають таке право, належать до спадкоємців за законом першої черги, а відтак, за відсутності заповіту (визнання його недійсним, усунення спадкоємців за заповітом від права на спадкування тощо) неодмінно закликаються до спадкування. Отже, обов'язковий спадкоємець наділений правом на спадкування у разі, якщо: він взагалі не вказаний у заповіті як спадкоємець; він прямо позбавлений права на спадкування змістом заповіту; частка спадщини цієї особи визначена змістом заповіту в меншому розмірі, ніж це встановлено законом.

Згідно з роз'ясненнями , наданими у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах щодо спадкування» за згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна , не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпним, і розширеного тлумачення не потребує.

ОСОБА_4 є чоловіком померлої ОСОБА_8, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Як достовірно встановлено в суді ОСОБА_4 постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому на підставі ч. 2 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом 6 місяців не заявив про відмову від неї.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відтак, з урахуванням вищенаведених положень законодавства за спірними правовідносинами, суд вважає, що право вимагати обов'язкову частку у вказаних в ст.1241 ЦК України осіб виникає у тому разі, якщо стосовно якоїсь з них порушено її право на спадкування: особа не зазначена у заповіті взагалі, заповідана їй частка менша від обов'язкової. Спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку, незалежно від змісту заповіту, отримують половину частки, яка належала б кожному з них при спадкуванні за законом. Якщо спадкоємцю, який має право на обов'язкову частку, в майні спадкодавця припадає частка, рівна обов'язковій або більша, то правила ст.1241 ЦК України не застосовуються.

Згідно з положенням ч.3 ст.1241 ЦК України, будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. Мова йде, зокрема, про заповідальний відказ та заповідальне покладення.

Спадкування обов'язкової частки є правом, а не обов'язком спадкоємця. У зв'язку з чим такі особи мають реалізувати своє право шляхом прийняття спадщини, та, відповідно, можуть відмовитися від нього.

Позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК України не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування за правилом ст. 1224 ЦК України.

При визначенні розміру обов'язкової частки у спадщині беруться до уваги всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини.

Незважаючи на наявність заповіту, складеного на користь відповідача ОСОБА_5, позивач ОСОБА_4 також є спадкоємцем першої черги за законом після смерті дружини ОСОБА_8, являється непрацездатною особою, а тому має право на обов'язкову частку у спадщині в розмірі половини частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом, а саме 2/9 частин квартири АДРЕСА_1.

Однак, нотаріусом при оформлені свідоцтва про право на спадщину за заповітом було визначено ОСОБА_4 обов'язкову долю у спадковому майні в розмірі 1/9 частини спірної квартири та видано свідоцтво про право на спадщину за законом на цю частку, а тому суд вважає за необхідне забезпечити права позивача, шляхом визнання за ним права власності на іншу 1/9 частину квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, як і не було здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, які не були спростовані сторонами, з урахуванням встановлених судами обставин, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.3, 4, 12, 13, 81, 83, 141, 263, 268 ЦПК України, ст.ст. 15, 328, 392, 1220, 1223, 1268, 1241, 1245, 1269,1270, 1278 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, 3-тя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Король Анжела Валеріївна, Приватний нотаріус Київської області Макарівського районного нотаріального округу Лисенко Людмила Володимирівна про визнання права на обов'язкову частку у спадщині задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Расавка, Кагарлицького району, Київської області, зареєстрованого за адресою - АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) право на обов'язкову частку у спадщині померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 в розмірі 1/9 частина всього спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 370 гривень 86 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 370 гривень 86 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя