Справа № 761/4933/15-ц
Провадження № 2/761/417/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, який неодноразово уточнювався під час розгляду справи судом, та згідно з остаточною заявою про зміну предмета позову від 25.07.2018 року позивачка просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в розмірі 132 200,00 грн., що еквівалентно 5 000,00 доларів США; стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.07.2009 року чоловіки позивачки - ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_1, видав ОСОБА_2 в порядку передоручення довіреність на право розпорядження та продажу автомобіля марки «Volkswagen Т4», державний номерний знак НОМЕР_1, строком до 05.04.2011 року.

При цьому, 02.12.2010 року відповідач, діючи від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності в порядку передоручення, продав автомобіль марки «Volkswagen Т4», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 за 5 000,00 доларів США, про що свідчить відповідна розписка від 02.10.2010 року.

Разом з тим, незважаючи на те, що автомобіль було продано відповідачем в імені та в інтересах позивачки, остання вказує, що гроші від продажу автомобіля нею отримані не були.

За вказаних обставин, а також посилаючись на наявність у відповідача обов'язку передати їй, як власнику автомобіля, отримані від реалізації кошти, позивачка звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 11.03.2015 року було відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 27.07.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 01.12.2015 року, позов було задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2016 року рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27.07.2015 року та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 01.12.2015 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 11.08.2016 року дану цивільну справу було призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні, яке відбулося 24.07.2017 року, до участі в справі в якості співвідповідача судом було залучено ОСОБА_3.

Ухвалою від 15.02.2018 року розгляд даної цивільної справи вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження.

25.07.2018 року до суду надійшла заява позивачки про зміну предмета позову, згідно з якою позивачка, пред'являючи позов до ОСОБА_2, просила стягнути з останнього грошові кошти в розмірі вартості її частки в спірному автомобілі, а саме 132 000,00 грн., що еквівалентно 5 000,00 доларів США.

Ухвалою від 30.10.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду повідомлена належним чином. Разом з тим, 11.12.2018 року до суду надійшли заяви позивачки та її представника, згідно з яким вони просили позов задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутністю.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 16.07.2009 року чоловік позивачки - ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 05.04.2008 року, видав ОСОБА_2 в порядку передоручення довіреність на право розпорядження та продажу автомобіля марки «Volkswagen Т4», державний номерний знак НОМЕР_1, строком до 05.04.2011 року.

При цьому, 02.12.2010 року відповідач, діючи від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності в порядку передоручення, продав автомобіль марки «Volkswagen Т4», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 за 5 000,00 доларів США, про що свідчить відповідна розписка від 02.10.2010 року.

Разом з тим, будь-яких доказів, які б підтверджували ту обставину, що отримані відповідачем кошти від реалізації вищенаведеного автомобіля були передані позивачці, матеріали справи не містять.

В свою чергу, відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно з ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої особи, яку вона представляє.

Як передбачено ст. 240 ЦК України, представник може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень законодавства, довіреність не є правовою підставою для набуття права власності на нерухоме майно особою, яка її отримала, а свідчить лише про наявність між особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Крім того, оскільки зважаючи на норми ст.ст. 202, 204 ЦК України, довіреність є одностороннім правочином, до правовідносин, які виникають останнього, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

За правилами ст.ст. 1006, 1007 ЦК України повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення, а довіритель зобов'язаний негайно прийняти від повіреного усе одержане ним у зв'язку з виконанням доручення.

При цьому, згідно з ч.3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Таким чином, з огляду на вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на встановлені обставини справи, можна дійти висновку, що отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 5 000,00 доларів США від продажу автомобіля від імені позивачки обумовило виникнення в нього обов'язку щодо передачі цих грошей останній.

Однак, як вже зазначалося вище, будь-яких доказів, які б підтверджували ту обставину, що отримані відповідачем кошти від реалізації вищенаведеного автомобіля були передані позивачці, матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, за змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 132 000,00 грн., що станом на день звернення позивачки до суду з цим позовом було еквівалентно 5 000,00 доларів США, підлягають задоволенню.

Також, в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 565,60 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2) суму грошових коштів у розмірі 132 000 (сто тридцять дві тисячі) грн.. 00 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 565 (одна тисяча п'ятсот шістдесят п'ять) грн. 00 коп., а всього загальною сумою 133 565 (сто тридцять три тисячі п'ятсот шістдесят п'ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 13.12.2018 року.

Суддя: