Житомирський апеляційний суд
Справа №280/257/18 Головуючий у 1-й інст. Янчук В.В.
Категорія 30 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №280/257/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління національної поліції в Житомирській області, Прокуратура Житомирської області, про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області,

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області, ухвалене 30 серпня 2018 року суддею Янчук В.В. у м. Коростишеві, повний текст рішення складено 07 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом у якому, просила відшкодувати на її користь з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями чи діями органу досудового слідства, прокуратури і суду, завдану їй моральну шкоду в сумі 200000 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона будучи особою з інвалідністю та маючи проблеми з опорно-руховим апаратом, протягом одного року і трьох місяців була позбавлена можливості вільно володіти, користуватись належним їй автомобілем «Фольксваген Бітлс», реєстраційний номер НОМЕР_1, який був безпідставно вилучений у неї в рамках кримінального провадження №0000140. Внаслідок таких незаконних дій органу досудового слідства, їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в сумі 200000 грн. Послалась на ту обставину, що незаконність дій слідчого встановлена ухвалою слідчого судді, який зобов'язав орган досудового слідства повернути їй автомобіль.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 10000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі заступник прокурора області, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, вирішити питання про розподіл судових витрат.

На його думку, про наявність ухвали слідчого судді від 02.12.2016, якою накладено арешт на автомобіль, належний ОСОБА_1, остання була обізнана, оскільки в період з 28 по 30.01.2017 ознайомлювалась з матеріалами досудового розслідування. Проте, із заявою про повернення їй автомобіля з посиланням на те, що у цій ухвалі відсутні заборона на використання транспортного засобу, остання звернулася 09.06.2017. Оскільки обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 направлено до суду 31.01.2017, слідчим було роз'яснено про можливість розгляду такого клопотання судом. Тобто питання про повернення арештованого майна після скерування обвинувального акту до суду перебувало поза межами компетенції слідчого, прокурора та підлягало вирішенню за результатами судового розгляду. Вважав безпідставними посилання позивачки на ухвалу слідчого судді від 01.09.2017, якою було роз'яснено ухвалу слідчого судді від 02.12.2016, оскільки цією ухвалою не надавалось будь-якої оцінки діям слідчого та постановлення такої ухвали не передбачено чинним законодавством. Отже, вважає, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів неправомірності дій слідчого, а також завдання їй моральної шкоди, у зв'язку із чим у суду були відсутні підстави для часткового задоволення позову.

В судовому засіданні прокурор та представник Головного управління національної поліції в Житомирській області апеляційну скаргу підтримали.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце її розгляду, в судове засідання не з'явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено статті 56 Конституції України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені положеннями статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Судом встановлено, що у провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебували матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000140 від 29.10.2016 за підозрою ОСОБА_1, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

30.11.2016 старшим слідчим слідчого управління ГУНП в Житомирській області Давидюком С.В. в рамках цього кримінального провадження проведено обшук належного ОСОБА_1 на праві власності автомобіля «Фольксваген Бітлс», д.н.з. НОМЕР_1. В цей же день, згідно протоколу, транспортний засіб був вилучений та відправлений на зберігання до Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області (а.с. 6-10).

У подальшому, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 02.12.2016 на даний автомобіль був накладений арешт у вигляді заборони будь-яким чином ним розпоряджатись (а.с. 109-110).

09.06.2017 ОСОБА_1 звернулась із заявою до старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області Сьомко В.Т. про передачу їй автомобіля на відповідальне зберігання. Листом за № 863-м/24-2017 від 21.06.2017 слідчий відмовив у задоволенні даної заяви (а.с. 24-26).

28.08.2017 позивач звернулась із заявою до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира про роз'яснення ухвали від 02.12.2016.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 01.09.2017 роз'яснено зміст ухвали від 02.12.2016 таким чином, що цією ухвалою заборонено ОСОБА_1 розпоряджатись автомобілем «Фольксваген Бітлс», д.н.з. НОМЕР_1, тобто заборонено здійснювати його відчуження будь-яким способом (продати, подарувати будь-кому, тощо). В ухвалі також зазначено, що автомобіль підлягає негайному поверненню ОСОБА_1 на відповідальне зберігання та можливістю нею ним користуватись до прийняття судом кінцевого рішення у кримінальному провадженні відносно останньої (а.с. 111).

14.09.2017 позивач вдруге звернулась до слідчого із заявою про негайне повернення їй автомобіля на відповідальне зберігання. Листом № 11832/24-2017 від 15.09.2017 у задоволенні цієї заяви слідчим було відмовлено (а.с. 28, 29).

ОСОБА_1 неодноразово зверталась із заявами до прокуратури Житомирської області щодо порушення кримінальної справи за ст. 382 КК України (за умисне невиконання судових рішень) відносно слідчого Сьомко В.Т., однак у задоволенні даних заяв їй було відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню за рахунок коштів державного бюджету 10000 грн на відшкодування завданої їй неправомірними діями слідчого моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.

ОСОБА_1, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначила, що внаслідок незаконних процесуальних дій органу досудового слідства протягом 1 року 3 місяців вона була позбавлена можливості вільно володіти та користуватись належним їй автомобілем. Також, вказала, що незаконність процесуальних дій слідчого щодо відмови у передачі їй автомобіля на зберігання та можливість ним користуватись встановлена ухвалою слідчого судді, який зобов'язав орган досудового слідства негайно повернути їй автомобіль.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Водночас, належних та допустимих доказів щодо протиправних дій або бездіяльності слідчого Максимова Ж.Ю. суду не надала.

Посилання на ту обставину, що незаконність дій слідчого встановлена ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 01.09.2017, який зобов'язав орган досудового слідства повернути їй автомобіль, є безпідставними, оскільки цією ухвалою не надавалось будь-якої правової оцінки діям слідчого, а було лише роз'яснено ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 02.12.2016 (а.с. 111).

Згідно положень статті 303 Кримінального процесуального кодексу України рішення, дії чи бездіяльність слідчого щодо неповернення позивачу арештованого автомобіля, до слідчого судді не оскаржувались.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що вирішення питання про повернення арештованого майна після скерування обвинувального акту до суду перебуває поза межами компетенції слідчого, прокурора та підлягає вирішенню виключно за результатами судового розгляду кримінальної справи.

Враховуючи відсутність будь-яких належних та допустимих доказів неправомірності дій або бездіяльності слідчого, суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, а тому таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

З ОСОБА_1 на користь прокуратури Житомирської області у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню 2643 грн судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задовольнити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2018 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Житомирської області 2643 грн понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 17 грудня 2018 року.