Справа № 462/3712/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2018 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

з участю позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 ОСОБА_5 А, ОСОБА_6 Касім Мо, неповнолітніх ОСОБА_4 Дольфікар ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ОСОБА_5, законним представником яких є ОСОБА_6 Касім Мо, треті особи: Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 про про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 19.06.2018р. звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він разом зі своїм батьком ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_2. 24 липня 2015 року у вказаній квартирі було зареєстроване місце проживання як наймача громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_8, який мав дозвіл на проживання в Україні. 28 липня 2015 року також було зареєстроване місце проживання його дружини ОСОБА_6 Касім Mo та їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 Дольфікар ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а 13 лютого 2016 року у цій же квартирі було зареєстроване місце проживання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачі незначний час проживали у спірній квартирі, так у червні 2016 року вони добровільно виселилися, забрали всі свої речі та більше у вказаній квартирі не появлялися. Доказами того, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі являються акти комісії ЛКП «Нове» від 12.10.2016р., від 06.03.2017р., від 04.06.2018р. про те, що гр. ОСОБА_4 ОСОБА_5 А, гр. ОСОБА_6 Касім Mo. гр. ОСОБА_4 Дольфікар ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_4 ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, але фактично не проживають, про що підтверджують сусіди.Добровільно вирішити питання в позасудовому порядку у нього немає можливості, оскільки йому невідомо ні де проживають відповідачі, ні їх контактні дані, зокрема номер телефону.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснив, що відповідачі разом зі своїми неповнолітніми дітьми вселилися в спірну квартиру в якості наймачів і проживали в такій близько трьох місяців. В червні 2016 року відповідачі разом з неповнолітніми дітьми добровільно виселилися зі спірної квартири, забравши з такої всі свої особисті речі та повернулися проживати до себе додому в ОСОБА_7, так як відповідач ОСОБА_4 ОСОБА_5 А закінчив навчання, та з того часу в Україну не поверталися. За наведеного просить позов задовольнити, визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №47 у будинку № 47 по вул. Виговського у м.Львові.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомили, з дозволу позивача суд ухвалив розглядати справу без участі відповідачів, з ухваленням заочного рішення, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

Третя соба ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що у належній йому разом із сином на справі спільної суміної власності квартирі АДРЕСА_1 нетривалий час були зареєстровані та проживали в якості наймачів відповідачі разом зі своїми неповнолітніми дітьми. В червні 2016 року відповідачі добровільно виселились зі спірної квартири, забравши з такої всі свої речі, та повернулись проживати додому в ОСОБА_7. Зазначив, що 17 серпня 2015 року відповідачі по справі надали йому нотаріально посвідчену довіреність представляти їхні інтереси з питання зняття з реєстрації з вказаної квартири, однак станом на момент подання позову до суду термін дії довіреності закінчився. За наведеного просить позов задовольнити, визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №47 у будинку № 47 по вул. Виговського у м. Львові.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні зазначила, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду, однак, з врахуванням пояснень позивача та третьої особи, які ствердили, що відповідачі повернулись проживати в ОСОБА_7, просила прийняти по справі законне та обгрунтоване рішення.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2 та представника третьої особи Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 загальною площею 48,30 м2 і складається з двох жилових кімнат площею 27,40 м2, в якій прописано шестеро осіб: власники - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, наймачі: ОСОБА_4 ОСОБА_5 А, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6 Касім Мо, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_4 Дольфікар ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 12/.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру № 21470-3 від 11.06.2006р. та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_2 /а.с.10,11/.

Згідно актів комісії ЛКП «Нове» від 12.10.2016р., 06.03.2017р., 04.06.2018р. ОСОБА_4 ОСОБА_5 А, ОСОБА_6 Касім Mo, ОСОБА_4 Дольфікар ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, але фактично не проживають, про що підтверджують сусіди /а.с. 13-15/.

Також судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 ОСОБА_5 А та ОСОБА_6 Касім Мо 17 серпня 2015 року надали нотаріально посвідчені довіреності на ім'я третьої особи ОСОБА_2 представляти їхні інтереси з питаннями зняття з реєстрації з квартири АДРЕСА_4. Вказані довіреності були видані терміном на один рік та дійсні до 17 серпня 2016 року /а.с. 16,17/.

В судовому засіданні з пояснень позивача та третьої особи ОСОБА_2 встановлено, що відповідачі, які не є членами сім'ї позивача, разом зі своїми неповнолітніми дітьки вселилися в спірну квартиру в якості наймачів і проживали в такій близько трьох місяців. В червні 2016 року відповідачі разом з неповнолітніми дітьми добровільно виселилися зі спірної квартири, забравши з такої всі свої особисті речі та повернулися проживати до себе додому в ОСОБА_7, так як відповідач ОСОБА_4 ОСОБА_5 А закінчив навчання, і з того часу в Україну не поверталися та, що договір найму житлового приміщення між позивачем і відповідачами не укладався.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 163 Житлового кодексу Української РСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник згідно зі ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За нормами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно.

Оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності та в порядку статей 383, 391 ЦК України, щопередбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а тому ОСОБА_4 ОСОБА_5 А, ОСОБА_6 Касім Мо, ОСОБА_4 Дольфікар ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 слід визнати такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача понесений судовий збір в розмірі по 352,40 грн. судового збору з кожного.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 ОСОБА_5 А, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_6 Касім Мо, ІНФОРМАЦІЯ_9, неповнолітніх ОСОБА_4 Дольфікар ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, та ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_11, такими, що втратили право користування квартирою №47 у будинку № 47 по вул.Виговського у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_4 ОСОБА_5 А, ОСОБА_6 Касім Мо на користь ОСОБА_1 по 352,40 грн. судового збору з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.11.2018р.

Суддя: