Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 639/3729/15-ц

провадження № 61-12221св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи: приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу ХарчекнкоЛюбов Леонідівна, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Харківської області в складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Котелевець А. В., Швецової Л. А. від 09 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 вересня 2012 року належала квартира АДРЕСА_1. 03 жовтня 2012 року між нею в особі ОСОБА_4, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, та ОСОБА_3 було укладено договір міни, відповідно до умов якого вона обміняла вказану квартиру на житловий будинок АДРЕСА_2. Посилаючись на те, що вона не розуміє української мови, є інвалідом третьої групи за психічним захворюванням, указану довіреність було видано нею під впливом помилки, оскільки вона не мала наміру уповноважувати ОСОБА_4 на укладення договору міни, крім того, площа будинку зазначена у договорі, не відповідає площі, вказаній у технічному паспорті, зазначена в договорі вартість квартири не відповідає ринковій, земельна ділянка не має кадастрового номера, що унеможливлює реєстрацію права власності на будинок, з урахуванням уточнених у вересні 2015 року позовних вимог, ОСОБА_1 просила визнати довіреність, посвідчену 13 вересня 2011 року приватним нотаріусом Клопотовим С. Д. за реєстр. № 2239, якою вона уповноважила ОСОБА_4 обміняти належну їй квартиру АДРЕСА_1 на будинок, недійсною; визнати недійсним укладений 03 жовтня 2012 року між нею та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Харченко Л. Л. за № 1659 договір міни, визнати за нею право власності на квартиру.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові в частині визнання недійсною довіреності, виходив із відсутності підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог, а саме, помилки щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні договору, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, належних доказів відсутності волевиявлення при видачі спірної довіреності позивачем надано не було. Відмовляючи в частині визнання недійсним договору міни, суд виходив із того, що позивач свідомо надала повноваження спірною довіреністю ОСОБА_4 на обмін житла, сторони самостійно, на свій розсуд визначили вартість майна, яке є предметом міни; що узгоджується з вимогами діючого законодавства; технічний паспорт на житловий будинок не є обов'язковим документом, необхідним для посвідчення правочину; та що згідно довідки Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області земельній ділянці на якій розташований спірний будинок, був визначений кадастровий номер НОМЕР_1.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діяв в інтересах ОСОБА_1, задоволено частково. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року змінено. Визнано недійсним договір міни, укладений 03 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л. за № 1659. Вирішено питання про судовий збір. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірний договір міни, укладений між сторонами, є недійсним з огляду на відсутність у ньому кадастрового номеру земельної ділянки на якій розміщений житловий будинок, що був предметом міни, що суперечить вимогам частини шостої статті 120 ЗК України та частини другої статті 377 ЦК України. У решті вимог апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду щодо відсутності підстав для задоволення вимог в частині визнання недійсною довіреності.

У лютому 2018 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду в частині задоволення позову про визнання договору міни недійсним та залишити в силі рішення суду першої інстанції в зазначеній частині.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не взято до уваги те, що на момент укладення спірного договору міни, право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений житловий будинок, що був предметом міни, не було зареєстровано, у зв'язку із чим оспорюваний договір і не міг містити умови щодо переходу прав на земельну ділянку. Також судом не було надано належної оцінки доказам, що підтверджують факт визначення кадастрового номеру земельної ділянки, а саме, довідці Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області, згідно якої земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,1500 га був визначений кадастровий номер НОМЕР_1. Встановивши, що відповідач не є власником спірної земельної ділянки та що земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер, а також не встановивши порушення законних прав позивача у зв'язку з відсутністю в договорі міни умов щодо кадастрового номера земельної ділянки, з урахуванням тієї обставини, що вказана істотна умова не впливає на права чи інтереси позивача, суд мав би дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору міни.

Судові рішення в частині відмови в позові про визнання довіреності недійсною до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).

У квітні 2018 року від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л. надійшов відзив на вищезазначену касаційну скаргу, у якому заявник просить касаційну скаргу задовольнити, а постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі судове рішення першої інстанції. Заявник зазначає про те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 (розташована за адресою АДРЕСА_2 Полівської сільської ради Дергачівського району) не належить ОСОБА_3 ні на праві власності, ні на праві користування, у зв'язку із чим оспорюваний договір не міг містити умов щодо переходу права на земельну ділянку. Як нотаріус вона діяла в рамках правового поля, передбаченого Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та чинним законодавством.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом установлено, що 13 вересня 2011 року ОСОБА_1 видала довіреність на ім'я ОСОБА_4, якою надала останньому повноваження обміняти належну їй квартиру, розташовану за вказаною вище адресою на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, належний ОСОБА_3, на умовах на свій розсуд, шляхом укладення та підписання договору міни за ціну на його розсуд. Довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С. Д.

03 жовтня 2012 року між ОСОБА_4, який діяв в інтересах ОСОБА_1, та ОСОБА_3 було укладено договір міни, за умовами якого ОСОБА_1 міняє квартиру АДРЕСА_1 та складається з двох житлових кімнат на житловий будинок АДРЕСА_2 та складається в цілому з літ. «А1» - будинок, літ. «Б» - сарай, літ. «В» - літня кухня, літ. «Г» - погріб, літ. «Д» - вбиральня, літ. «Є» - душ, літ. «Ж», «б» - навіс, №1 № 2 огорожа, житлова площа 27,0 кв.м, загальна площа 76,0 кв. м, який належить ОСОБА_3

Сторони договору визначили, що за їх домовленістю вартість квартири становить 120 440 грн, вартість житлового будинку становить 121 494 грн; міна здійснена без доплат (пункти 3, 4 договору).

За загальними положеннями (частина перша статті 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами статтей 715, 716 ЦК України за договором міни кожна із сторін зобовязується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар; кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін; до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Істотними умовами договору купівлі-продажу, за загальним правилом, є умови про предмет та ціну.

Інші умови договору купівлі-продажу можуть набувати зазначених істотних, якщо щодо них є безпосередня вказівка в інших правових нормах.

Так, за змістом частини другої статті 377 ЦК України та частини шостої статті 120 ЗКУ України кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків).

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що повязане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Положення зазначених правових норм спрямовані на впровадження принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та об'єктів нерухомості, які на ній розташовані.

Таким чином, у договорі купівлі-продажу (або іншому договорі відчуження) будинку (будівлі-споруди) повинен позначатись кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду.

Разом із тим відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначене право кожної особи на захист свого порушеного цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у звязку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Як установлено судом, підставою для визнання недійсним договору міни, позивач, зазначила про недодержання під час його укладання вимог частини шостої статті 120 ЗК України та частини другої статті 377 ЦК України, а саме незазначення кадастрового номера земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок (предмет договору міни).

Установивши, що відповідач не був власником спірної земельної ділянки, у звязку із чим оспорюваний договір не міг містити умов щодо переходу прав на земельну ділянку, місцевий суд дійшов до правильного висновку про те, що підстав для визнання правочину за умови відсутності у ньому істотної умови договору (кадастрового номеру земельної ділянки на якій розміщений будинок) не має.

Іншим обставинам, на які позивач посилалася як підставу для визнання договору міни недійсним місцевим судом надана належна правова оцінка, дії щодо обміну нерухомим майном між сторонами вчинено відповідно до умов договору міни, які визначені на розсуд сторін, що відповідає приписам статтей 626-628 ЦК України.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону в частині задоволення позову про визнання договору міни недійсним, тому рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2018 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору міни скасувати та залишити в силі в зазначеній частині заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду в скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило