КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/6804/18/18 Головуючий 1 інстанція -Петренко Н.О.
Провадження № 22-ц/824/925/2018 Доповідач 2 інстанція - Кулішенко Ю.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 листопада 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І.

за участю секретаря: Зубленка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з указаним позовом Свої вимоги мотивувало тим, що 19 квітня 2011 року ОСОБА_3 підписала анкету - заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3,2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, в результаті чого станом на 31.01.2018р. утворилась заборгованість в розмірі 26 786,18 грн.. з яких: 4 992,00 грн. - заборгованість за кредитом; 21 794,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року з відповідача було стягнуто заборгованість в розмірі 14367,56 грн.

Просив ще стягнути заборгованість у розмірі 13539,55 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що рішення суду, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобов'язальних правовідносин між сторонами договору й не звільнає боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора на отримання сум передбачених умовами договору. Відповідач продовжувала порушувати умови договору й після винесення рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року, щодо сплати заборгованості за кредитом, жодного платежу в рахунок сплати, відповідно до рішення суду, не проводилось, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором тільки продовжувалась збільшуватись.

Відзив від відповідача по справі не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 357 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Згідно з частиною тертьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій , розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що 19.04.2011 р. ОСОБА_3 підписала заяву № б/н згідно якої отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку ОСОБА_3 надала згоду на надання банківських послуг та зобов'язалась виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2014р. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30 жовтня 2018 року та пов'язані з ним платежі у сумі 14 367,56 грн., а також судовий збір 243,60 грн., а всього 14 611,16 грн.

На обгрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що визначену рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року заборгованість за кредитним договором, відповідач не сплатив. Тому просило стягнути заборгованість за користування кредитом, що на 31 січня 2018 року становить 26786,18 грн. та складається: заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 21794,18 грн., заборгованість за кредитом в розмірі 4992,00 грн., яка підлягає зменшенню на суму заборгованості, що вже стягнута за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року. Також штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф ( процентова складова ) - 620 грн.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та необгрунтованності.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, за змістом частини другої якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) зазначено, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з шістдесятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, та аналогічних висновків, викладених у постановах № 6-1252цс16 від 21 вересня 2016 року, № 6-1047цс16 від

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано боржником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Колегія суддів дійшла до висновку, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконане боржником кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на те, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості про задоволення вимог кредитора не припиняє сторін кредитного договору, до повного виконання ОСОБА_3 зобов'язань, не грунтуються на вимогах закону. Зазначене відповідає правовому висновку викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (провадження№ 14-154цс18).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволені позову у зв'язку з недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не повністювідповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав відповідно до вимог ст. 374, 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376,381,384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:

Судді: