печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Новака Р.В.

при секретарі Сердюк К.О.

справа № 757/5384/16-Ц

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Київська міська рада

вимоги позивача: визнання в порядку спадкування за заповітом право власності

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визнання в порядку спадкування за заповітом право власності, згідно вимог якого позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 та гараж, розташований в АДРЕСА_5, загальною площею 17,7 кв.м. Позовні вимоги вмотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивача - ОСОБА_2, про що видане свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_2 від 02.12.2016. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло належне йому майно, зокрема частина квартири АДРЕСА_7 13.08.2007 спадкодавцем складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовим Я.Д. і зареєстрований в реєстрі за № 2719, у відповідності до якого ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, а також все, те, на що він за законом матиме право заповів своїй дружині - ОСОБА_1 Крім того, до моменту смерті спадкодавця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер один із співвласників квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5. При цьому, згідно Заповіту від 10.09.1991, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Чвановою Т. Г., ОСОБА_5 заповів все належне йому майно ОСОБА_2. До складу спадщини після смерті ОСОБА_5 увійшло все належне йому на момент смерті майно, а саме: 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, а також гараж, розташований в АДРЕСА_8, право власності на який за ОСОБА_5 підтверджується Свідоцтвом НОМЕР_3 на право особистої власності на гараж від 12.02.1992, а також Реєстраційним посвідченням Київського бюро технічної інвентаризації від 12.02.1992. Враховуючи той факт, що на момент смерті ОСОБА_5 ОСОБА_12 фактично проживав та був прописаний в квартирі АДРЕСА_9, а також використовував для власних цілей вказаний вище гараж, розташований безпосередньо біля спірної квартири, слідує, що ОСОБА_2 фактично вступив у володіння майном, що свідчить про прийняття ним спадщини. З огляду на зазначене вбачається, що ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5, як єдиний спадкоємець за заповітом, успадкував належну спадкодавцеві 1/4 квартири АДРЕСА_9, а також гараж, розташований в місті АДРЕСА_10 однак за життя не встиг оформити права на вказане нерухоме майно. Після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 спадщину прийняла позивач ОСОБА_1, підтвердженням чого є отримання нею в установленому законом порядку свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Невечерею В.Г. (зареєстроване в реєстрі за № 544) на 1/4 частини спірної квартири, право на яку належало спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.05.1993. Проте, у зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не встиг оформити успадковане ним після смерті ОСОБА_5 нерухоме майно (1/4 частини квартири і гараж), наразі позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, що є підставою для звернення до суду з даним позовом. Крім того, в листі нотаріуса Київського міського нотаріального округу Невечері В.Г № 94/01-16 від 13.06.2017 вказано на неможливість видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на вказане вище нерухоме за відсутності необхідних документів, зокрема, правовстановлюючих документів, які б підтвердили наявність права у спадкодавця. При цьому саме позивач, як єдина спадкоємиця за заповітом, яка в установленому порядку прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_2, має право на спадкування нерухомого майна, яке попередньо було успадковано ОСОБА_2, однак право на яке не було оформлене в установленому порядку.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву у вигляді пояснень, згідно якого просив суд прийняти рішення на підставі поданих стороною доказів, згідно чинного законодавства та слухати справу у відсутності представника відповідача.

Ухвалою від 16.06.2017 було відкрито провадження за даним позовом та призначено справу до розгляду в загальному порядку позовного провадження.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не було проведено, оскільки зазначені клопотання заявлені не були.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивача - ОСОБА_2, про що видане свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_2 від 02.12.2016. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло належне йому майно, зокрема частина квартири АДРЕСА_7 Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна Московської районної державної адміністрації міста Києва 21.05.1993, вищевказана квартира належить на праві спільної приватної власності наступним особам: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_5. На підставі вказаного свідоцтва Київським міським бюро технічної інвентаризації 27.05.1993 зареєстровано право власності на зазначену вище квартиру із записом до реєстрової книги за № 2648.

13.08.2007 спадкодавцем складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовим Я.Д. і зареєстрований в реєстрі за № 2719, у відповідності до якого ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, а також все, те, на що він за законом матиме право заповів своїй дружині - ОСОБА_1.

Згідно пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, у випадку відсутності іншої домовленості між співвласниками, частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними. Таким чином кожному із співвласників квартири АДРЕСА_2, зазначених в Свідоцтві про право власності на житло від 21.05.1993, належить по 1/4 частини квартири.

Після смерті ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1. Інші особи, в тому числі ті особи, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса або до інших установлених законодавством осіб не звертались.

Внаслідок прийняття спадщини після ОСОБА_2 08.06.2017, позивач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Невечерею В.Г. (зареєстроване в реєстрі за № 544). У відповідності до вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом спадщина, складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Крім того, до смерті спадкодавця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер один із співвласників квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_5. При цьому, згідно Заповіту від 10.09.1991, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Чвановою Т. Г., померлий ОСОБА_5 заповів все належне йому майно ОСОБА_2.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_5 увійшло все належне йому на момент смерті майно, а саме: 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, а також гараж, розташований в АДРЕСА_8, право власності на який за ОСОБА_5 підтверджується Свідоцтвом НОМЕР_3 на право особистої власності на гараж від 12.02.1992, а також Реєстраційним посвідченням Київського бюро технічної інвентаризації від 12.02.1992.

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР, що діяла на момент смерті ОСОБА_5, для отримання спадщини спадкоємець мав її прийняти. Визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно з пунктом 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, яка діяла на момент смерті ОСОБА_5, доказом вступу в управління чи володіння майном спадкодавця, окрім іншого, міг бути запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_4, виданого 31.07.1997 Московським РУГУ МВС України в місті Києві, останнім місцем реєстрації (прописки) ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_3, дата прописки - 22.10.1988. Із вказаного вбачається, що ОСОБА_2 постійно був прописаний в спірній квартирі в період з 22.10.1988 в тому числі до 31.07.1997, на який припадає момент смерті спадкодавця ОСОБА_5, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Враховуючи той факт, що на момент смерті ОСОБА_5 ОСОБА_12 фактично проживав та був прописаний в квартирі АДРЕСА_11, а також використовував для власних цілей вказаний вище гараж, розташований безпосередньо біля спірної квартири, слідує, що ОСОБА_2 фактично вступив у володіння майном, що свідчить про прийняття ним спадщини, однак за життя не встиг оформити права на вказане нерухоме майно.

Як зазначено вище, після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 спадщину прийняла позивач ОСОБА_1, підтвердженням чого є отримання нею в установленому законом порядку свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Невечерею В.Г. (зареєстроване в реєстрі за № 544) на 1/4 частини спірної квартири, право на яку належало спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.05.1993.

Проте, у зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не встиг оформити успадковане ним після смерті ОСОБА_5 нерухоме майно (1/4 частини квартири і гараж), наразі позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, що є підставою для звернення до суду з даним позовом.

Крім того, листом нотаріуса Київського міського нотаріального округу Невечері В.Г № 94/01-16 від 13.06.2017 вказано на неможливість видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на вказане вище нерухоме за відсутності необхідних документів, зокрема, правовстановлюючих документів, які б підтвердили наявність права у спадкодавця.

При цьому саме позивач, як єдина спадкоємиця за заповітом, яка в установленому порядку прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_2, має право на спадкування нерухомого майна, яке попередньо було успадковано ОСОБА_2, однак право на яке не було оформлене в установленому порядку.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом». Однією із регламентованих законом підстав набуття права власності є спадкування майна, в тому числі за заповітом або за законом згідно зі ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як визначено частиною 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно п. 3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, спадкоємець може звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. При цьому в зазначеному листі ВССУ вказано, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини». Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається.

Крім того, Верховний суд України в Ухвалі в судовій справі № 6-44936св10 вказав на наступне: «Відповідно до чч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз. 4 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», той зі спадкоємців, який проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Ч. 3 ст. 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Зволікання з виконанням зобов'язань, передбачених ч. 1 ст. 1297, ч. 1 ст. 1299 ЦК України, щодо оформлення права на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, або їх невиконання також не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України в п. 27 постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Із зазначеного вище вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в рамках даного позову є необхідним і єдиним можливим способом захисту права позивачки, як належної спадкоємиці. Водночас, той факт, що спадкоємець власника майна, ОСОБА_2, прийнявши спадщину, не оформив на себе право власності на неї, не позбавляє позивачку, як кінцевого спадкоємця, в судовому порядку визнати право на це майно.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 3.3. Листа 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» щодо розгляду судом вимог спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об?єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця), «За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини».

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, ст.ст. 328, 1216-1218, 1223, 1296 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 76, 81, 83, 84, 89, 95, 258, 259, 261, 263-266, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на:

1/4 (одну четверту) частини квартири АДРЕСА_1;

гараж, розташований в АДРЕСА_5, загальною площею 17,7 кв.м.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду м. Києва або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_4)

відповідач: Київська міська рада (, 01021, м. Київ, вул. Хрещатик, 36)

Дата складення повного судового рішення 26 січня 2018 року.

Суддя Р.В. Новак