ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2982/18 Справа № 212/7632/17 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"

на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", третя особа - Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з ушкодженням здоров'я,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що з 06 листопада 1978 року по 01 січня 1999 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював електрослюсарем з ремонту обладнання шахти «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда», правонаступником є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Висновком лікувально-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково-крижова та шийна. Висновком медико-соціальної експертної комісії йому 22 червня 2017 року первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково. Вказує, що саме з вини підприємства - відповідача, він втратив здоров'я, працездатність, змушений переносити хронічні фізичні болі, а звідси і моральні переживання, зазначає, що почав звертатися з приводу загострення з 2006 року. Скаржиться на те, що стан загострюється вранці та ввечері, приймає антибіотики, швидко втомлюється.

У зв'язку з цим просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на його користь 140 000 грн, без утримання податку з доходу фізичних осіб, оскільки саме це підприємство не забезпечило безпечних умов праці.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, у зв'язку з ушкодженням здоров'я в розмірі 18 000 грн, без урахування податку з доходів фізичних осіб та на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем не доведено факт наявності моральної шкоди, оскільки надані суду документи такі, як акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідки МСЕК та медичні документи, є лише документами, що підтверджують виникнення у позивача професійного захворювання, однак жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди відповідачем.

20 серпня 2018 року ПАТ "ЦГЗК" подало у порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", який мотивовано тим, що позиція відповідача щодо правонаступництва ПАТ "ЦГЗК" є помилковою, оскільки шкода здоров'ю позивача була завдана під час роботи у структурних підрозділах відповідача, а тому останній є належним відповідачем у справі.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на ім'я ОСОБА_1 вказано, що він пропрацював в ш.ім.«Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда» (правонаступником є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») в період з 15.08.1978 р. по 01.01.1999 р. по професії - підземний електрослюсар, підземний контролер.

В період з 01.01.1999 р. по 02.06.2016 р. працював в ПрАТ «ЦГЗК» (а.с.5- 10).

Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складений 23.03.2017 року комісією з представників керівництва ВАТ «ЦГЗК», Тернівська СЕС, Українського НДІ, страхового експерту Фонду соціального страхування, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких позивач захворів, саме робота на підприємстві - відповідача в період з 1978 по 1999 р.р. в умовах перевищення гранично - допустимих показників в декілька раз. В пункті 19 зазначено, що конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці встановити не можливо (а.с.11- 14).

Висновком медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1 первинно 22.06.2017 року встановлено 25% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням радикулпатія, безстроково (а.с.15).

Відповідно до медичних довідок, ОСОБА_1, в зв'язку з погіршенням стану здоров'я неодноразово (з 2006 по 2017 р.) знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні (а.с16-24).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов'язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем в період праці на підприємстві відповідача, тому ПАТ «Кривбасзалізрудком» є винним підприємством у виникненні профзахворювання позивача та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судом встановлено та підтверджується п.16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеним 23 березня 2017 року, комісією з представників керівництва ВАТ «ЦГЗК», Тернівська СЕС, Українського НДІ, страхового експерту Фонду соціального страхування, в якому вказано обставини, при яких позивач захворів, саме робота на підприємстві - відповідача в період з 1978 по 1999 року в умовах перевищення гранично - допустимих показників в декілька разів. В пункті 19 зазначено, що конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, встановити не можливо.

Отже судом встановлений факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв'язку з отриманням ним професійного захворювання на виробництві відповідача, де він пропрацював більше 20 років в умовах шкідливих факторів, у зв'язку з чим він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 25% безстроково, внаслідок чого він змушений систематично проводити курси медикаментозного лікування.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідач не є правонаступником ПАТ "Кривбасзалізрудком", не заслуговують на увагу суду, більш того не знімають з відповідача обов'язку виконувати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України "Про охорону праці" й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Доводи апеляційної скарги про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача відповідальності за невиконання у вставленому законом порядку обов'язків щодо забезпечення умов праці, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло не з вини відповідача, не заслуговує на увагу суду, оскільки відповідачем не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч.2 ст.153, ст. 73, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Таким чином, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як роз'яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції правильно визначив, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального права обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Судові витрати, понесені відповідачем у зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"- залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова