Справа № 133/1453/17
Провадження № 22-ц/772/870/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 рокуСправа № 133/1453/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Марчук В.С.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., скаржниці, позивачки ОСОБА_3, її представника адвоката ОСОБА_4, представника відпові-дача Дошкільного навчального закладу № 6 Козятинської міської ради Вінниць-кої області адвоката Сича С.М., третьої особи, яка не заявляє самостійних ви-мог щодо предмету спору, на стороні відповідача завідуючої Дошкільним нав-чальним закладом № 6 Козятинської міської ради Вінницької області ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до Дошкільного навчального закладу № 6 Козятинсь-

кої міської ради Вінницької області про скасування наказу про звільнення,

поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного

прогулу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Козятинського міськ-районного суду Вінницької області від 22 лютого 2018 року, ухвалене у м. Ко-зятині Вінницької області під головуванням судді Воронюк В.А.,

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2017 року ОСОБА_3 звернулася у Козятинський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до Дошкільного навчального закладу № 6 Ко-зятинської міської ради Вінницької області ( далі - ДНЗ № 6 ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні від-повідача ОСОБА_6 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов мо-тивований наступним. З 15 січня 2001 року ОСОБА_3 працювала вихователем у ДНЗ № 6. На підставі наказу завідуючої закладом ОСОБА_6 від 22 трав-ня 2017 року № 3-в позивачка перебувала у відпустці з 23 травня по 06 червня 2017 року. Під час перебування останній день у відпустці 06 червня 2017 року їй зателефонувала завідуюча ДНЗ № 6 ОСОБА_6 та повідомила, щоб вран-ці 07 червня 2017 року вона на роботу не виходила, а прибула у цей день на за-сідання профспілкового комітету о 10-00 годині з приводу розгляду питання стосовно неї по акту за наслідками службового розслідування і вирішення пи-тання стосовно подальшої її роботи у дитсадку. Наслідком отриманої інформа-ції про її можливе звільнення стало погане самопочуття позивачки цього дня. 07 червня 2017 року ОСОБА_3 знову себе погано почувала, тому звернулася у лікарню за медичною допомогою, де пройшла ряд обстежень у терапевта, нев-ропатолога, інших медичних спеціалістів. У лікарні позивачка була до 13-00 го-дини. Згідно консультативного висновку спеціаліста від 05 липня 2017 року № 5239 ОСОБА_3 була видана довідка в тому, що 07 червня 2017 року вона огля-далася лікарями з метою направлення на лікування в обласний спеціалізований медичний заклад. За таких поважних причин позивачка не могла вийти на робо-ту 07 червня 2017 року, про що повідомила завідуючу ДНЗ № 6, коли разом із журналістом газети «РІА Козятин» у цей день прийшла на збори профспілково-го комітету о 16-00 годині. Окрім того повідомила, що з 08 червня 2017 року за направленням лікаря їде на лікування у м. Вінницю. Відповідно до листка не-працездатності серії АДД № 777362 ОСОБА_3 з 08 по 30 червня 2017 року пе-ребувала на лікуванні у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні. Нака-зом завідуючої ДНЗ № 6 від 03 липня 2017 року № 33-к ОСОБА_3 звільнено із займаної посади з 03 липня 2017 року на підставі пункту четвертого частини першої статті 40 КЗпП України. Підставою для видачі даного наказу стали акт про відсутність ОСОБА_3 на роботі 07 червня 2017 року та протокол від 14 червня 2017 року № 4 профспілкового комітету ДНЗ № 6. Вважаючи своє звіль-нення незаконним, позивачка зазначала, що працівник може бути звільнений за прогул без поважних причин, однак 07 червня 2017 року її відсутність на роботі пов'язана зі станом здоров'я, що є поважною причиною. При цьому керівницт-вом ДНЗ № 6 не витребовувалися письмові пояснення про причини відсутності її на роботі. Під час перебування позивачки у лікарні обласного центру 12 черв-ня 2017 року їй було вручено повідомлення від 08 червня 2017 року № 3 про те, що профспілковий комітет ДНЗ № 6 просить її з'явитися на засідання профспіл-кового комітету, яке відбудеться 14 червня 2017 року о 10-00 годині з приводу звернення завідуючої ОСОБА_6 щодо розгляду питання по акту за наслід-ками службового розслідування по ДНЗ № 6. Тобто її викликали на засідання профспілкового комітету не з питання надання згоди на звільнення за, нібито, вчинений без поважних причин прогул 07 червня 2017 року, а по тому ж питан-ню, що мало розглядатися на засіданні профспілкового комітету 08 червня 2017 року. Відтак, в той час ОСОБА_3 ще не знала і не могла знати, що подання про звільнення розглядатиметься 14 червня 2017 року. Оскільки вона в цей час пе-ребувала на лікуванні, то не могла бути присутньою на цьому засіданні проф-спілкового комітету. Натомість, з наказу про її звільнення вбачається, що саме в цей день, коли вона перебувала на стаціонарному лікуванні, профспілковий ко-мітет ДНЗ № 6 Козятинської міської ради без отримання її пояснень, без її уча-сті розглянув подання керівника ДНЗ № 6 та дав згоду на її звільнення, хоча в порядку денному засідання комітету це питання не значилося. Таким чином, до-стеменно знаючи, що вона перебуває на лікуванні у м. Вінниці, профспілковий комітет ДНЗ № 6 у порушення частини третьої статті 43 КЗпП України розгля-нув без її участі подання керівника дошкільної установи про надання згоди на розірвання з нею трудового договору. За таких обставин ОСОБА_3 вважає своє звільнення незаконним, просила суд скасувати наказ про її звільнення від 03 липня 2017 року № 33-к, поновити її на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу ( т. 1, а. с. 20-24 ).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено ( т. 2, а. с. 36-40 ).

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, позивачка ОСОБА_3 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасу-вати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржниця вважає оскар-жуване рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та проце-суального права. Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, викладаючи фак-тичні обставини справи, скаржниця наголошує, що 07 червня 2017 року хворі-ла, через це була відсутня на роботі за станом здоров'я. Того дня вона перебува-ла на обстеженні у лікарні, що підтверджується відповідними письмовими до-казами; лікарем-психіатром їй встановлено діагноз та направлено на госпіталі-зацію у Вінницьку обласну психоневрологічну лікарню ім. академіка О.І. Ющенка. Однак суд не дав цим доказам відповідної правової оцінки. Таким чи-ном, наявність підтверджуючих обставин стану здоров'я 07 червня 2017 року, її психоневрологічну хворобу, наступне лікування в умовах стаціонару вказують на поважність причин відсутності на роботі. Скаржниця зауважує, що завіду-ючою ДНЗ № 6 жодні пояснення за фактом нез'явлення на роботі не вимагали-ся, а надання таких пояснень в обов'язковому порядку законодавчо не перед-бачено. Окрім того, вважає, що профспілковим комітетом надано згоду на її звільнення з порушенням норм чинного законодавства. Будучи повідомленою про засідання профспілкового комітету 14 червня 2017 року, на дану інформа-цію за станом здоров'я відреагувати не могла, у зв'язку з перебуванням на ста-ціонарному лікуванні у м. Вінниці також не могла з'явитися на засідання. При цьому ОСОБА_3 зазначає, що викликалася на засідання профкому з приводу питання, що мало розглядатися ще 08 червня 2017 року, отже була необізнаною щодо розгляду подання про надання згоди на її звільнення. У повідомленні про виклик на засідання профкому 14 червня 2017 року теж не зазначено, що на по-рядок денний винесено питання про розгляд подання щодо надання згоди на її звільнення з роботи. Дані обставини свідчать про порушення норм статті 43 КЗпП України ( т. 2, а. с. 48-52 ).

10 квітня 2018 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу завідуючої ДНЗ № 6 ОСОБА_6, де вона вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 зазначає, що позивачка через погане самопочуття не пішла зранку в лікарню, а о 9.00 годині 07 червня 2017 року прийшла в редакцію газети «РІА Козятин» із скаргою щодо намагання завідуючої дитсадком безпідставно звільнити її з роботи, потім з відповідною скаргою ОСОБА_3 відвідала Управління освіти та спорту Козятинської міської ради, а приблизно о 10.00 годині пішла в лікарню, де знаходилася до 13.00 години. Після цього до 16.00 години ОСОБА_3 зна-ходилася в редакції газети, потім з журналістом прийшла в приміщення дит-садка, спілкувалася із завідуючою установою. Тобто в період часу з 7.30 години до 10.00 години, з 13.00 години до 18.00 години позивачка могла виконувати свої безпосередні трудові обов'язки. Документів, пояснень щодо поважності відсутності на роботі 07 червня 2017 року на день звільнення з роботи 03 липня 2017 року позивачка роботодавцю не надала. Розгляд подання завідуючої ДНЗ № 6 про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 з роботи відбувся у відповід-ності до вимог частини третьої статті 43 КЗпП України, оскільки позивачка була належним чином повідомлена про дату, час засідання профкому, повторно не з'явилася на засідання, причин своєї неявки не повідомила. Ні адміністрації закладу, ні членам профкому не було відомо про перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні в м. Вінниці, через що її відсутність на засіданні проф-кому не обумовлена поважною причиною. На підставі викладеного, на думку третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на сто-роні відповідача ОСОБА_6, у неї були законні підстави для видачі наказу про звільнення позивачки із займаної посади на підставі пункту четвертого час-тини першої статті 40 КЗпП України ( т. 2, а. с. 65-71 ).

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здій-снюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та взаємні заперечення на апеляційну скаргу учасників справи, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши за-конність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі по-вно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимо-гам, воно є помилковим, несправедливим, таким, що суперечить нормам матері-ального права, яке регулює виниклі між сторонами правовідносини.

Частиною першою пункту другого Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного про-цесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яс-нено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК Ук-раїни ( в редакції 2004 року ) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічна норма закріплена у час-тині першій статті 4 чинного ЦПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстроннім судом, встановленим за-коном, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього криміналь-ного обвинувачення.

У пункті 33 свого рішення від 19 лютого 2009 року «Христов проти Украї-ни» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий су-довий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачи-ти в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що з 15 січня 2001 року ОСОБА_3 працювала вихователем ДНЗ № 6 Козя-тинської міської ради Вінницької області ( т. 1, а. с. 78 ). Відповідно до під-пункту 2.2 Посадової інструкції вихователя ДНЗ № 6 ОСОБА_3 повинна додер-жуватися встановленого у дошкільному навчальному закладі режиму роботи та Правил внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до Правил внутріш-нього трудового розпорядку ДНЗ № 6 Козятинської міської ради для працівни-ків ДНЗ встановлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними дня-ми - субота та неділя. Тривалість робочого дня для вихователів визначається з розрахунку 36 годин на тиждень. ДНЗ працює з 7.30 години до 18.00 години. Вихователі ДНЗ повинні приходити на роботу за 10 хвилин до початку робочо-го дня. В кінці дня вони зобов'язані проводити дітей в роздягальню і прослідку-вати за відходом дітей додому у супроводі батьків ( т. 1, а. с. 90 ).

Відповідно до наказу завідуючої ДНЗ № 6 від 22 травня 2017 року № 3-в ОСОБА_3 з 23 травня по 06 червня 2017 року включно перебувала у щорічній відпустці. З протоколу засідання профспілкового комітету ДНЗ № 6 від 07 черв-ня 2017 року № 2 ( т. 1, а. с. 54 ) убачається, що у перший робочий після відпус-тки день ОСОБА_3 на засіданні комітету о 10.00 годині мала розглядатися скарга ОСОБА_8 та акт службового розслідування щодо невиконання посадових обов'язків, порушення педагогічної етики вихователем - позивачкою у справі.

У матеріалах справи відсутні докази запрошення в установленому порядку ОСОБА_3 на засідання профспілкового комітету 07 червня 2017 року. З її не-спростованих неодноразових пояснень слідує, що про дане засідання вона напе-редодні ( в останній день відпустки ) була повідомлена по телефону завідую-чою закладом ОСОБА_6, яка зазначила, що позивачка, не виходячи на ро-боту, 07 червня 2017 року о 10.00 годині повинна бути на засіданні профкому.

Із ситуації, котра має місце, слідує, що між сторонами у справі склалися не-гативні, конфліктні відносини. Також з матеріалів справи, пояснень її учасників убачається, що, передбачаючи своє звільнення з роботи з ініціативи роботодав-ця, стверджуючи про такі неодноразові тривалі намагання зі сторони завідуючої закладом, бажаючи захистити своє право на працю, ОСОБА_3 у знервованому, хворобливому психічному стані вранці 07 червня 2017 року ( не вперше ) звер-нулася по допомогу у редакцію газети «РІА Козятин», з відповідним письмовим зверненням в Управління освіти та спорту Козятинської міської ради, а з 10.00 години - у лікарню у зв'язку з поганим самопочуттям і необхідністю отримання медичної допомоги. У цей день їй було діагностовано змішаний тривожно-де-пресивний розлад та видано направлення на госпіталізацію у Вінницьку облас-ну психоневрологічну лікарню ім. академіка О.І. Ющенка ( т. 1, а. с. 233 ).

У цей же день 07 червня 2017 року завідуюча ДНЗ № 6 звернулася у проф-спілковий комітет закладу з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 із займаної посади за вчинення прогулу без поважної причини (т. 1, а.с. 60).

08 червня 2017 року відбулося засідання профкому ДНЗ № 6 з порядком денним, зокрема, про розгляд подання завідуючої дитячим закладом щодо на-дання згоди на звільнення ОСОБА_3 за прогул. З протоколу цього засідання слідує, що засідання профкому, всупереч твердженням представника відповіда-ча та третьої особи, 07 червня 2017 року переносилося з 10.00 години на 16.08 годину, коли ОСОБА_3 була у закладі разом із журналістом. Однак засідання тоді повторно з невідомих причин не відбулося, було перенесено на 08 червня 2017 року. Позивачка на засідання 08 червня 2017 року не з'явилася, перебува-ючи на стаціонарному лікуванні в м. Вінниці. Як наслідок, засідання профкому знову було перенесене на 14 червня 2017 року, 10.00 годину ( т. 1, а. с. 58 ). На засідання профспілкового комітету ДНЗ № 6 14 червня 2017 року ОСОБА_3 не з'явилася, оскільки продовжувала лікування у стаціонарних умовах до 30 черв-ня 2017 року. Проте на цьому засіданні за її відсутності профком надав згоду на звільнення ОСОБА_3 з посади вихователя ДНЗ № 6 на підставі пункту четвер-того частини першої статті 40 КЗпП України. Наказом завідуючої ДНЗ № 6 від 03 липня 2017 року № 33-к ОСОБА_3 звільнена із займаної посади вихователя з 03 липня 2017 року відповідно до пункту четвертого частини першої статті 40 КЗпП України ( т. 1, а. с.7, 62-64 ).

Згідно листка непрацездатності серії АДД № 777362 ОСОБА_3 з 08 по 30 червня 2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. академіка О.І. Ющенка ( т. 1, а. с. 8 ).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши фак-тичні обставини, допитавши свідків та в якості свідка позивачку, не знайшов об'єктивними, достатніми доводи позивачки стосовно поважності причини її відсутності на роботі протягом робочого дня 07 червня 2017 року. Цього дня, за поясненнями самої позивачки, вона з 09-00 до 10-00 години перебувала у редак-ції газети «РІА Козятин» та Управлінні освіти та спорту Козятинської міської ради Вінницької області, а вже потім звернулася до лікаря, де перебувала орієн-товно до 13-00 години. Після відвідування лікарні до 16-00 години ОСОБА_3 також перебувала у редакції газети «РІА Козятин», та лише потім прийшла у ДНЗ № 6, що, за висновком суду першої інстанції, свідчить про можливість ви-конання нею своїх трудових обов'язків. Суд не визнав допустимим доказом консультативний висновок спеціаліста № 5239, виданий 05 липня 2017 року, оскільки він виданий після звільнення ОСОБА_3 з роботи, та не відповідає ви-могам Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 028/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14 лю-того 2012 року № 110. При цьому суд не вбачав порушень вимог статті 43 КЗпП України, допущених профспілковим комітетом при наданні згоди на звільнення з роботи ОСОБА_3, які могли б бути підставою для задоволення позову та по-новлення позивачки на роботі. ОСОБА_3 була обізнана про засідання проф-спілкового комітету 14 червня 2017 року, проте повторно на засідання не з'я-вилася, про причини своєї неявки не повідомила. Незазначення у повідомлен-нях про виклик на засідання профкому щодо розгляду подання про надання зго-ди на звільнення не доводить порушення профкомом норм статті 43 КЗпП України.

Оскаржуючи рішення суду від 22 лютого 2018 року, ОСОБА_3 наголошує, що не здійснювала прогулу без поважних причин, у цей день 07 червня 2017 ро-ку вона була хворою, звернулася по медичну допомогу у лікарню та за встанов-леного діагнозу була госпіталізована в обласну лікарню, де стаціонарно лікува-лася з 08 по 30 червня 2017 року. Її стан здоров'я з врахування раніше перене-сеного мікроінсульту потребував медичного втручання після телефонного дзві-нка 06 червня 2017 року завідуючої дитсадком з повідомленням про необхід-ність явки 07 червня 2017 року на 10.00 годину на засідання профкому для роз-гляду питання можливості подальшої її роботи у закладі. Скаржниця зазначає, що повідомляла завідуючу закладом про свій стан здоров'я і по телефону, і під час перебування у дитсадку 07 червня 2017 року із журналістом ОСОБА_9; надання згоди профкомом на звільнення з роботи вчинено у порушення трудо-вого законодавства, оскільки в цей час вона перебувала на стаціонарному ліку-ванні.

Колегія суддів апеляційного суду, переглядаючи справу за наявними в ній і додатково наданими доказами, перевіряючи законність і обгрунтованість рі-шення суду першої інстанції, приходить до висновку, що мотиви відмови у за-доволенні позову ОСОБА_3, викладені в оскаржуваному рішенні суду від 22 лютого 2018 року, не можна визнати об'єктивними, вірними, справедливими.

Встановлені фактичні обставини справи та виниклі правовідносини між сто-ронами врегульовані нормами КЗпП України в частині припинення трудових відносин з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, розірвання тру-дового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попе-редньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, вирі-шення індивідуальних трудових спорів, зокрема й щодо порядку виплати пра-цівникові, поновленому на роботі, середнього заробітку за час вимушеного про-гулу.

Згідно із частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Відповідно до частини шос-тої цієї статті громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом четвертим частини першої статті 40 КзпП України передбачено, що трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня ) без поважних причин.

За наслідками прогулу без поважних причин до працівника може бути за-стосовано одне із передбачених статтею 147 КЗпП України дисциплінарних стягнень, зокрема і звільнення. Звільнення за цією підставою допускається ли-ше в тому разі, якщо працівник скоїв прогул чи був відсутнім на роботі. Стат-тею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стяг-нення уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за пору-шення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проя-вилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підс-тавою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунк-том першим статті 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 47 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосу- вання дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнен-ня, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і за-подіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. У пункті 24 цієї постанови судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про поновлення на роботі осіб, звільнених по пункту четвертому части-ни першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передба-ченимцією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на ро-боті як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин ( наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищо-го чи середнього спеціального учбового закладу ).

Законодавством не встановлено певного переліку причин такої відсутності. При цьому слід звернути увагу, що поважні причини повинні виключати вину працівника. Такий висновок кореспондується з нормами Типових правил внут-рішнього трудового розпорядку, які кваліфікують поведінку працівника як по-рушення трудової дисципліни ( прогул - це різновид такого порушення ) при наявності вини працівника. Наявність поважних причин визнається у разі дове-деності хвороби працівника, хоч би вона і не була підтверджена лікарняним листом.

За викладеного колегія суддів апеляційного суду визнає аргументованими, такими, що, беззаперечно, заслуговують на увагу доводи скаржниці стосовно вчинення нею 07 червня 2017 року прогулу з поважної причини, через хворобу, яка потребувала медичного втручання. Така позиція учасниці справи доводить-ся відповідними письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, а саме журналами реєстрації хворих поліклініки КП «Козятинська ЦРЛ», направлен-ням ОСОБА_3 на госпіталізацію із встановленим діагнозом, консультативним висновком спеціаліста від 05 липня 2017 року № 5239 та листком непраце-здатності від 30 червня 2017 року серії АДД № 777362, виданим позивачці Він-ницькою обласною психоневрологічною лікарнею ім. академіка О.І. Ющенка.

Вказаного висновку не спростовують доводи представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на сто-роні відповідача про те, що ОСОБА_3 07 червня 2017 року не лише відвідувала лікарню, де проходила медичні обстеження, але й у робочий час перебувала у редакції газети «РІА Козятин», Управлінні освіти та спорту Козятинської місь-кої ради, що підтверджує можливість виконання нею того дня своїх трудових обов'язків.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що кожний громадянин вправі в обраний законний спосіб відшуковувати захист порушених його трудових прав, у тому числі через пресу чи шляхом звернення зі скаргами у вищі органи по відношенню до роботодавця. Однак у даному випадку безсумнівним є пере-конання у тому, що за медичними висновками, наслідком яких мало місце три-вале стаціонерне лікування позивачки, відсутність її на роботі 07 липня 2017 року не можна визнати прогулом без поважних причин.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення на підставі помилкової оцінки доказів у справі, тому при-ходить до переконання про необхідність скасування даного рішення з ухвален-ням нового рішення про задоволення позову. Згідно рішення Європейського су-ду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достат-ньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспросто-ваних презумпцій щодо фактів.

Стосовно неповідомлення позивачкою роботодавця про причини відсутно-сті на роботі, починаючи з 08 по 30 червня 2017 року, то колегія суддів апеля-ційного суду звертає увагу, що після закінчення стаціонарного лікування ОСОБА_3 негайно подала адміністрації ДНЗ № 6 лист непрацездатності, який відпо-відно до повідомлення керівництва дитсадка від 04 серпня 2017 року № 277 оплачений за платіжними дорученнями від 13 та 25 липня 2017 року №№ 93 та 14, що свідчить, з врахуванням термінів здійснення таких виплат, про своєчасне подання позивачкою згаданого медичного документа. Про обізнаність з причи-ною відсутності ОСОБА_3 на роботі керівництва та профкому дитсадка свід-чить також факт повідомлення позивачки про засідання профкому 14 червня 2017 року через її доньку.

Крім цього, окремо слід наголосити, що чинне трудове законодавство не ви-значає відсутність працівника на роботі через поважну причину прогулом, тому власник або уповноважений ним орган ( керівництво дитсадка ) зобов'язаний пересвідчитися у тому, що працівник дійсно не з'явився на роботу без по-важних причин, оскільки саме за цієї умови він може бути звільнений з роботи за пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажа-дати письмове пояснення від працівника щодо вчиненого прогулу або неодер-жання такого пояснення через відмову позивачки у даній справі не впливає на висновок стосовно відсутності ОСОБА_3 07 червня 2017 року на роботі з по-важної причини, якою був її незадовільний стан здоров'я.

Частиною третьою статті 43 КЗпП України передбачено, що подання влас-ника або уповноваженого ним органу про надання згоди на звільнення праців-ника має розглядатися у присутності останнього. Розгляд подання у разі від-сутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Якщо пра-цівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відклада-ється до наступного засідання в межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника ( його представника ) без поваж-них причин подання може розглядатися за його відсутності.

У даній справі встановлено, що ОСОБА_3 разом із журналістом ОСОБА_9 з'явилася 07 червня 2017 року у дитсадок, коли о 16.08 годині ( протокол від 08 червня 2017 року, т. 1, а. с. 58 ) мало відбутися засідання профкому за її участі. Однак, дане засідання з невідомих причин не відбулося. Натомість третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні від-повідача в судовому засіданні апеляційного суду взагалі безпідставно заперечу-вала той факт, що таке засідання профкому у цей день і в такий час було при-значене. В подальшому ж на засідання профкому 08 та 14 червня 2017 року ОСОБА_3 не з'явилася, безумовно, з поважної причини, оскільки знаходилася на стаціонарному лікуванні в обласній психоневрологічній лікарні. Як наслідок, слід визнати, що профком ДНЗ № 6 Козятинської міської ради розглянув питання надання згоди на звільнення з роботи ОСОБА_3 у порушення вимог статті 43 КЗпП України.

Частинами першою, другою, п'ятою статті 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на ін-шу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середньо-го заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконан-ня нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про понов-лення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу праців-ника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному ви-конанню.

Згідно довідок відповідача у справі від 12 липня 2017 року № 21, від 24 квіт-ня 2018 року № 124 середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 складає 243,79 гривні, середньомісячна її зарплата становить 4753,91 гривні. У відповідності з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», враховуючи вимушений прогул позивачки у 211 робочих днів, починаючи з 03 липня 2017 року по 26 квітня 2018 року, сума середнього заробітку за цей пері-од, яка підлягає стягненню з відповідача на її користь становить 51439,69 гри-вень ( 243,79х211=51439,69 ).

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значен-ня для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною другою статті 376 ЦПК України визначено, що неправильним за-стосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення за-кону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосу-вання закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно з нормами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розподіл інших су-дових витрат, пов'язаних з розглядом справи, визначений частиною другою вказаної статті ЦПК України, а частиною тринадцятою встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. На виконання вказаних норм Закону, керуючись нормами статті 5 Зако-ну України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» щодо звіль-нення позивачки від судових витрат за заявленими вимогами, цією судовою по-становою належить розподілити судові витрати у справі.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК Украї-ни, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 лю-того 2018 року скасувати.

Позов задоволити.

Скасувати наказ завідуючої Дошкільним навчальним закладом № 6 Ко-зятинської міської ради Вінницької області ОСОБА_6 від 03 липня 2017 року № 33-к «Про звільнення» ОСОБА_3 із займаної посади вихователя з 03 липня 2017 року на підставі пункту четвертого частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Поновити ОСОБА_3 на посаді вихователя Дошкільного навчаль-ного закладу № 6 Козятинської міської ради Вінницької області з 03 липня 2017 року.

Стягнути з Дошкільного навчального закладу № 6 Козятинської міської ра-ди Вінницької області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03 липня 2017 року по день ухвалення судом цього рішення всумі 51439,69 гривень ( п'ятдесят одна тисяча чотириста тридцять дев'ять гривень 69 коп. ), у дохід держави 1920,00 гривень ( одна ти-сяча дев'ятсот двадцять гривень 00 коп. ) судового збору, що підлягав сплаті за подання в суд позовної заяви, 2880,00 гривень ( дві тисячі вісімсот вісімдесят гривень 00 коп.) судового збору з оплати апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 травня 2018 року.

Суддя-доповідач: Підпис Т.О. Денишенко

Судді: Підпис О.Ю. Береговий

Підпис В.С. Марчук

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду Т.О. Денишенко