Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 715/2433/15-ц

провадження № 61-5555св18

Верховний Суд у складі колегії суддівПершої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2016 року у складі судді Цуркана В. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Чупікової В. В., Перепелюк І. Б., Перепелюк Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (далі - ПрАТ «АСК «Інго Україна») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На обґрунтування заявлених вимог позивачі посилалася на те, що 16 листопада 2013 року біля 15 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1, в селі Тарашани Глибоцького району Чернівецької області під час здійснення маневру - повороту ліворуч - виїхала на зустрічну смугу руху та допустила зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) було пошкоджено належний ОСОБА_2 автомобіль марки «ВАЗ-21099», а йому та його дружині - ОСОБА_1 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження. В результаті ДТП їм була заподіяна майнова і моральна шкода. На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «АСК «Інго Україна». Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 квітня 2014 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та призначено відповідне покарання. Цим вироком було частково задоволено їх цивільний позов і стягнуто з ПрАТ «АСК «Інго Україна» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 37 997,78 грн, на користь ОСОБА_1 - у розмірі 27 970,50 грн., із ОСОБА_3 на користь обох позивачів стягнуто на відшкодування моральної шкоди по 8 тис. грн кожному. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 01 липня 2014 року вирок у частині вирішення цивільного позову було змінено і стягнуто з ПрАТ «АСК «Інго Україна» на користь обох позивачів на відшкодування моральної шкоди по 5 тис. грн кожному, а із ОСОБА_3 - по 3 тис. грн кожному. В іншій частині вирок залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2015 року судові рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення цивільного позову скасовано та направлено справу на новий розгляд в порядку цивільного судочинства до суду першої інстанції. 21 січня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду позовну заяву в новій редакцій, в якій зазначили, що присуджені відповідно до рішень судів першої та апеляційної інстанцій грошові кошти фактично ними отримані, однак в результаті ДТП ОСОБА_1 з 16 листопада по 27 грудня 2013 року знаходилася на стаціонарному лікуванні у реанімаційному відділенні Глибоцької ЦРКЛ, надалі - з 28 грудня 2013 року по 08 липня 2014 року - на амбулаторному лікуванні у травматологічному відділенні Глибоцької ЦРКЛ. З 09 липня 2014 ОСОБА_1 приступила до роботи на посаді завідуючої лабораторії Глибоцького районного відділу лабораторних досліджень державної установи «Чернівецький обласний лабораторний центр санепідслужби України» з посадовим окладом 0,5 ставки (що також є наслідком пережитої ДТП - фактично частковою втратою працездатності). 21 липня 2015 року в ОСОБА_1 стався ішемічний інсульт, після якого вона знаходилася на стаціонарному лікуванні з 22 липня по 29 липня 2015 року. З 28 липня по 28 серпня 2015 року вона знаходилася стаціонарному лікуванні у міській клінічній лікарні № 3, а з 29 серпня по 17 листопада 2015 року - на амбулаторному лікуванні у Глибоцькій ЦРКЛ. Згідно з висновком МСІ № 095833 станом на 18 листопада 2015 року ОСОБА_1 є інвалідом першої групи «А», яка потребує постійного стороннього догляду. За час лікування ОСОБА_1 понесла матеріальні витрати на загальну суму 28 955,31 грн. У зв'язку з викладеним позивачі просили стягнути на користь ОСОБА_1: з ПрАТ «АСК «Інго Україна» - матеріальну шкоду в сумі 28 955, грн та моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, в сумі 80 тис. грн, із ОСОБА_3 - моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, в сумі 10 тис. грн; на користь ОСОБА_2: з ПрАТ «АСК «Інго Україна» - моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, в сумі 50 тис. грн, із ОСОБА_3 - моральну шкоду, заподіяну ушкодження здоров'я, в сумі 5 тис. грн.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «АСК «Інго Україна» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 21 240, 58 грн. Стягнуто з ПрАТ «АСК «Інго Україна» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 9 212, 11 грн. Стягнуто з ПрАТ «АСК «Інго Україна» моральну шкоду: на користь ОСОБА_1 - у розмірі 5 тис. грн та на користь ОСОБА_2 - в розмірі 5 тис. грн. Стягнуто із ОСОБА_3 моральну шкоду: на користь ОСОБА_1 - в розмірі 25 тис. грн. та на користь ОСОБА_2 - в розмірі 25 тис. грн. Рішення суду в частині стягнення з ПрАТ «АСК «Інго Україна» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, а також в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частково в розмірі по 3 тис грн. кожному ухвалено не звертати до виконання у зв'язку з його фактичним виконанням. Допущено поворот виконання вироку Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2014 року у справі № 715/387/14-к, провадження № 1-кп/715/19/14 в частині задоволення цивільного позову прокурора Глибоцького району в інтересах держави в особі Глибоцької ЦРКЛ про стягнення з ПрАТ «АСК «Інго Україна» на користь Глибоцької ЦРКЛ витрат на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у розмірі 14 165 грн. Допущено поворот виконання вироку Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2014 року у справі № 715/387/14-к, провадження № 1-кп/715/19/14 в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення з ПрАТ «АСК «Інго Україна» майнової шкоди на користь ОСОБА_2 у розмірі 16 737, 20 грн та майнової шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 18 758,75 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_3 обґрунтована тим, що в порушення процесуальних норм суд першої інстанції стягнув з неї на користь позивачів по 25 тис. грн кожному, вказавши у рішенні про стягнення по 23 тис. грн, так як відповідач по 3 тис. грн вже відшкодувала. Наведені обставини залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції. При цьому місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачі 21 січня 2016 року змінили їх та просили стягнути з неї на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн, а на користь ОСОБА_2 - 5 тис. грн, що по суті є зменшенням позовних вимог. Однак суд задовольнив позовні вимоги в такому розмірі, який позивачами не заявлявся.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Глибоцького районного суду Чернівецької області.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексуУкраїни в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу № 715/2433/15-ц передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзиви на касаційну скаргу не надійшли.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлено, що 16 листопада 2013 року біля 15 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5, в селі Тарашани Глибоцького району Чернівецької області під час здійснення маневру - повороту ліворуч - виїхала на зустрічну смугу руху та допустила зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_2, який рухався назустріч.

Внаслідок ДТП було пошкоджено належний ОСОБА_2 автомобіль марки «ВАЗ-21099», а йому та його дружині - ОСОБА_1 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2014 року залишеним без змін у відповідній частині ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 01 липня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2015 року, ОСОБА_3 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Між ПрАТ «АСК «Інго Україна» та ОСОБА_5 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу від 13 травня 2013 року № АА/1654095, забезпеченим транспортним засобом за яким був автомобіль «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1.

За умовами вказаного договору ПрАТ «АСК «Інго Україна» взяла на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку відшкодувати у встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП, з врахуванням лімітів відповідальності страховика.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 30 Закону № 1961-IV передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Звітом від 20 січня 2014 року № 42-682 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак 81 180 МО, встановлена вартість майнового збитку, завданого власнику автомобіля, яка становить 31 682,22 грн, що відповідає вартості автомобіля на момент ДТП, тоді як вартість відновлення автомобіля складає 31 851,78 грн, тому проведення відновлювального ремонту досліджуваного автомобіля, пошкодженого у ДТП, є економічно недоцільним.

Звітом автотоварознавчого дослідження від 20 серпня 2014 року № 385-зал визначена утилізаційна вартість автомобіля марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак 81 180 МО (вартість після ДТП), яка складає 11 357,20 грн.

Враховуючи наведене, суди дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_2 як власнику знищеного автомобіля підлягає відшкодуванню майнова шкода в розмірі 20 325,02 грн (31 682,22 - 11 357,20).

Відповідно до статей 23, 24 Закону № 1961-IV у разі заподіяння шкоди здоров'ю потерпілої внаслідок ДТП особи, відшкодовуються витрати на лікування, підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 від 27 грудня 2013 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у Глибоцький ЦРКЛ з 16 листопада по 27 грудня 2013 року.

На підтвердження своїх витрат на лікування та придбання ліків ОСОБА_1 надала видаткову накладну від 25 листопада 2013 року № 3947, видаткову накладну від 24 грудня 2013 року № 4472 та фіскальні чеки про придбання ліків на загальну суму 9 212,11 грн.

Враховуючи, що витрати на лікування підтверджені відповідними доказами, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині відшкодування майнової шкоди та стягнення з ПрАТ «АСК «Інго Україна» на її користь 9 212,11 грн.

Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 від 13 грудня 2013 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Глибоцькій ЦРКЛ з 16 листопада по 13 грудня 2013 року.

Оскільки ОСОБА_2 на підтвердження своїх витрат на лікування надав докази про придбання ліків на суму 915,56 грн, суди обґрунтовано стягнули ці кошти з ПрАТ «АСК «Інго Україна» на його користь.

Позивачі також просили стягнути витрати на майбутнє лікування, однак не підтвердили ці вимоги належними та допустимим доказами, тому суди дійшли правильного висновку про їх безпідставність.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 26-1 Закону № 1961-IV фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров'я під час ДТП, відшкодовується моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

З огляду на вищевказану норму Закону № 1961-IV, враховуючи, що згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу ліміт відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю, складає 100 тис. грн, суд дійшов висновку про стягнення з ПрАТ «АСК «Інго Україна» моральної шкоди на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі по 5 тис. грн на користь кожного.

Взявши до уваги характер вчиненого ОСОБА_3 правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1, пов'язаних з отриманням тілесних ушкоджень та знищенням майна (транспортного засобу), характеру немайнових втрат позивачів у зв'язку з відновленням їх фізичного та психологічного здоров'я, суд обґрунтовано стягнув із ОСОБА_3 на користь позивачів моральну шкоду в розмірі по 25 тис. грн кожному.

Встановивши, що перенесений інсульт ОСОБА_1 не перебуває у причинному зв'язку з травмуванням її під час ДТП, суд дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 380 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій (далі - ЦПК 2004 року), якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено у меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2014 року цивільний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ПрАТ «АСК «Інго Україна» про відшкодування моральної та майнової шкоди, заподіяної злочином, задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «АСК «Інго Україна» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 37 997,78 грн, на користь ОСОБА_1 - в розмірі 27 970,50 грн, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 8 тис. грн, на користь ОСОБА_1 - в розмірі 8 тис. грн.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 01 липня 2014 року вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2014 року щодо ОСОБА_3 в частині вирішення цивільного позову змінено. Стягнуто із ПрАТ «АСК «Інго Україна» моральну шкоду: на користь ОСОБА_2- 5 тис. грн, на користь ОСОБА_1 - 5 тис. грн, стягнуто із ОСОБА_3 моральну шкоду: на користь ОСОБА_2 - 3 тис. грн, на користь ОСОБА_1 - 3 тис. грн. В іншій частині вирок залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2015 року вирок Гибоцького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 01 липня 2014 року щодо ОСОБА_3 в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд справи в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанції встановлено, що стягнуті за вироком суду грошові кошти повністю відшкодовані.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено у меншому розмірі, ніж виконаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, але в подальшому було скасоване, з огляду на клопотання представника ПрАТ «АСК «Інго Україна» судом обґрунтовано допущено поворот виконання рішення.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення в частині стягнення з ПрАТ «АСК «Інго Україна» на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 грошових коштів на відшкодування майнової та моральної шкоди, а також в частині стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на відшкодування частини моральної шкоди в розмірі по 3 тис. грн кожному не підлягає зверненню до виконання у зв'язку з його фактичним виконанням.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що суди вийшли за межі позовних вимог, стягуючи з неї грошові кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі, більшому ніж заявлено позивачами, є необґрунтованими, спростовуються встановленими судами фактичними обставинами справи. Позивачі просили відшкодувати їм моральну шкоди за рахунок обох відповідачів, а суд розподілив їх відповідальність за цю шкоду в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням вищенаведених положень Закону № 1961-IV.

Доводи щодо неузгодженості рішення суду в частині стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 тис. грн., тоді як по 3 тис. грн заявником вже відшкодовано, не заслуговують на увагу, оскільки в резолютивній частині рішення суду першої інстанції чітко зазначено про те, що із стягнутих 25 тис. грн не підлягає виконанню рішення в частині стягнення 3 тис. грн.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Враховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак