АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5775/16-ц 22-ц/774/343/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 310/5775/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Виконком Металургійної районної у місті ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 вересня 2017 року, яке ухвалене суддею Літвіненко Н.А. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області о 13 годині 08 хвилин (відомості щодо дати складання повного судового рішення матеріали справи не містять), -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа виконком Металургійної районної у місті ради , про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Позов мотивовано тим, що її далека родичка ОСОБА_3 разом з членами своєї сім'ї: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 приватизували двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 28,9 кв. м., загальною площею 43,5 кв. м., яка розташована на 5-му поверсі 5-типоверхового будинку.

У березні 2003 року ОСОБА_3 дозволила позивачу проживати у зазначеній квартирі, оскільки у неї була складна ситуація у сім'ї, вона розводилась з чоловіком і житла не мала.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті матері, але правовстановлюючі документи на спадкове майно не отримала.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 22 червня 1998 року ОСОБА_5 визнано безвісно відсутнім та до теперішнього часу відомостей про нього немає.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла.

За життя ОСОБА_4 проживала разом зі своєю донькою ОСОБА_2, яка після смерті матері до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась.

Посилаючись на те, що вона довгий час живе у квартирі з своєм неповнолітнім сином ОСОБА_6, який хворіє на хворобу Шляттера та ряд інших хвороб, відкрито користується нею, ремонтує її, сплачує комунальні послуги, а ОСОБА_2, знаючи, що вона живе у квартирі, ніяких претензій до неї не має та своїх прав на квартиру не заявляє, просила суд визнати за нею право власності на квартиру квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неврахування ним того, що ОСОБА_2 не заявляє своїх прав на квартиру, тоді як позивач тривалий час відкрито користується майном та здійснює його утримання. При цьому, просить суд взяти до уваги ту обставину, що вона разом з неповнолітнім сином, який страждає на тяжку хворобу, не має іншого житла.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 02.09.1993 року, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2

Згідно договору оренди квартири від 22.03.2003 року, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, остання прийняла в оренду 1 кімнату у квартирі АДРЕСА_1, загальною площею 10 кв.м., з можливістю продовження строку дії договору при згоді обох сторін.

Згідно акта від 03.11.2016 року, позивач ОСОБА_1 з 02.03.2003 року по цей час проживає в квартирі АДРЕСА_1.

З 05.01.2012 року позивач ОСОБА_1 зареєстрована і має в користуванні кімнату в гуртожитку за адресою АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 визнаний безвісті відсутнім з 1993 року на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 22 червня 1998 року.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі статтями 10, 57-60, 212 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, а також встановивши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав, установлених статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Так, згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про те, що з 2003 року у ОСОБА_1 на підставі договору оренди кімнати у квартирі АДРЕСА_1, загальною площею 10 кв.м., укладеному між нею та ОСОБА_3, виникло право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, а не факт володіння цією квартирою, оскільки співвласником спірної квартири є ОСОБА_2, яка не передавала позивачці права володіння належною їй часткою квартири та не відмовлялася від свого права власності на неї, про що позивачці було достовірно відомо, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку відсутні ознаки добросовісного володіння позивачкою спірним майном, що є істотним для визнання права власності на майно за набувальною давністю.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд дав належну оцінку зазначеним обставинам та наданим позивачкою доказам і дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність її вимог. Посилання на утримання ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1, у тому числі й частки ОСОБА_2, та сплату комунальних послуг не є підставою для застосування положення ст. 344 ЦК України.

Твердження позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що з 2003 року відбулось саме добросовісне заволодіння нею спірною квартирою, суперечить встановленим судом обставинам, за якими вселення останньої до спірної квартири відбулося на підставі договору оренди житлового приміщення та не узгоджувалося із всіма співвласниками цієї квартири, про що ОСОБА_1 зазначає у своїй позовній заяві та не заперечувала при розгляді справи.

За таких обставин, передбачених законом підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру за набувальною давністю немає.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 вересня 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: