Ухвала

02 травня 2018 року

м. Київ

справа № 161/19067/15-ц

провадження № 61-21578ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В.П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2016 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року в справі за позовом державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» (далі ДКП «Луцьктепло») звернулося до суду з врахуванням уточнених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за теплопостачання у розмірі 32 570,98 грн (27 610,14 грн − заборгованість за опалення,

555,05 грн - 3 % річних від простроченої суми заборгованості, 4 405,81 грн − інфляційна складова боргу), яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачами своїх обов'язків щодо оплати отриманих послуг за період з 01 березня 2009 року по 31 березня 2016 року та стягнення судового збору у розмірі 1 218,00 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2016 року позовні вимоги ДКП «Луцьктепло» до ОСОБА_1,

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДКП «Луцьктепло» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в розмірі 27 610,14 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 4 405,81 грн, 3 % річних в розмірі 555,03 грн, а всього 32 570,98грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДКП «Луцьктепло» понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218,00 грн.

У задоволенні позовних вимог ДКП «Луцьктепло», пред'явлених до

ОСОБА_2, відмовлено за необгрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2016 року залишено без змін.

16 березня 2018 року через засоби поштового зв'язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2016 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Заявник просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від

14 червня 2016 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 32 570,98 грн, та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто зазначена справа є малозначною у силу вимог закону. Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2016 року та постанова апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2016 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року в справі за позовом державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило