Провадження № 22-ц/780/1437/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 49 26.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментівна утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що 14 вересня 1996 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який розірвано 17 травня 2006 року. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що їх син з 18 серпня 2016 року навчається у Вінницькому державному педагогічному університеті, знаходиться на її утриманні та у зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги, однак відповідач, такої матеріальної допомоги сину не надає.

З урахуванням уточнення позовних вимог, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1000 грн., щомісячно, на період його навчання до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 650 грн., щомісячно, на період його навчання, починаючи з 22 листопада 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що повнолітній син сторін продовжує навчання та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано оцінки її доводам про те, що вартість навчання сина за весь період становить 36 400 грн., син потребує постійного фінансування, харчування, проживання за межами Київської області і інших побутових витрат. Враховуючи вказані обставини та матеріальний стан відповідача, позивач вважає, що її позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, рішення судує законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. Вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки не містить посилань в чому полягає незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції та на які докази суд першої інстанції не звернув увагу при ухваленні оскаржуваного рішення. Також зазначає, що він на даний час не має постійного місця роботи, на його утриманні перебуває малолітня дочка та дружина, яка знаходиться в декретній відпусті, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення судових повісток.

05 квітня 2018 року до апеляційного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_3, в якій він просить розглянути справу без його участі (а.с.71).

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі є батьками повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на утримання матері та навчається на денному відділенні факультету філології та журналістики Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського на контрактній основі. Термін навчання з 1 вересня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

У зв'язку із навчанням, повнолітній ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги.

З наданих позивачем доказів вбачається, що загальна вартість навчання сина становить 36400 грн., позивачем також за проживання сина у гуртожитку у 2017 році сплачено грошові кошти у розмірі 3 850 грн.

Відповідач є працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу своєму сину у зв'язку з його навчанням. Відповідач має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

Відповідно до пунктів 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У силу положень ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною 2 ст.199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Установивши, що відповідач ОСОБА_3 є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, що продовжує навчання та у зв'язку з цим потребує такої допомоги, врахувавши, що на його утриманні перебуває малолітня дитини та дружина, яка не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 650 грн., щомісячно, на період його навчання, починаючи з 22 листопада 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам позивача про те, що вартість навчання сина за весь період становить 36 400 грн., син потребує постійного фінансування, харчування, проживання за межами Київської області і інших побутових витрат, а також судом не враховано матеріальне становище відповідача, є необгрунтованими з наведених вище підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального і процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді