Справа №473/1274/16-ц 03.05.2018
Провадження №22-ц/784/630/18
Провадження № 22-ц/784/630/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

3 травня 2018 року м. Миколаїв

справа № 473/1274/16-ц

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій та бездіяльності державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області неправомірними за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2018 року, постановлену під головуванням судді Висоцької Г.А.,

В С Т А Н О В И Л А:

06 лютого 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулось до суду зі скаргою про визнання дій та бездіяльності державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ) неправомірними та визнання постанови про закінчення виконавчого документу неправомірною та її скасування.

Заявник зазначав, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 червня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було ухвалено, зокрема, стягнути з ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8466 грн. 05 коп. На підставі зазначеного рішення 05 жовтня 2016 року судом було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» вказаної суми. 22 грудня 2016 року державним виконавцем Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ 09 грудня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 53171621 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа. 22 грудня 2017 року головним державним виконавцем Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в межах вказаного виконавчого провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 39, ст.. 40 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення провадження у зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

На думку ПАТ «Державний ощадний банк України», дії, рішення та бездіяльність старшого державного виконавця Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ Бутковського І.В. є неправомірними і не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки при винесенні оскаржуваної постанови в межах виконавчого провадження, яке допускає правонаступництво, не вживалося заходів та не виконано жодних дій, спрямованих на визначення кола правонаступників - спадкоємців, що є з його боку неправомірною бездіяльністю.

Посилаючись на викладене, заявник просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бутковського І.В. щодо винесення постанови від 22 грудня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 53171621 з примусового виконання виконавчого листа Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2016 року по справі № 473/1274/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку судових витрат в розмірі 8466 грн. 05 коп., визнати дану постанову неправомірною та скасувати її, визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невиконання дій, спрямованих на визначення кола правонаступників - спадкоємців після смерті боржника ОСОБА_1, та щодо ігнорування заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» від 11 вересня 2017 року про звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження - боржника ОСОБА_1 - правонаступником, щодо ненадання у встановлені законом строки на адресу стягувача письмової відповіді чи не звернення до суду з поданням про заміну сторони боржника її правонаступником, зобов'язати державного виконавця усунути порушення шляхом відновлення вказаного виконавчого провадження, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії, в тому числі, вжити заходів та виконати дії, спрямовані на визначення кола правонаступників ОСОБА_1, заміни у виконавчому провадження сторони боржника його правонаступником, або встановити факт відсутності останніх у визначений законом строк.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2018 року в задоволенні скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено. Ухвала мотивована тим, що законодавством, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що смерть боржника є підставою для закінчення виконавчого провадження незалежно від того, чи допускає виконання обов'язків останнього правонаступництво, а для зупинення виконавчого провадження були відсутні підстави, оскільки спадкоємців не встановлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ПАТ «Державний ощадний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення його скарги. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки покладені на боржника судовим рішенням обов'язки передбачають правонаступництво, державний виконавець зобов'язаний був зупинити виконавче провадження для встановлення кола спадкоємців боржника та в подальшому вирішити питання про заміну сторони її правонаступником.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ, посилаючись на те, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 53171621 від 22 грудня 2017 р. були вчинені відповідно до закону та в межах повноважень державного виконавця, просив апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2018 року залишити без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особою державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини 2, 3 ст. 451 ЦПК України).

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з статтею 19 Конституції України особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3ст. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у п. 7 ч 2 ст. 2 та ст. 10 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 червня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було ухвалено стягнути з останніх на користь Банку 17771, 72 доларів США заборгованості за кредитом, 2160, 02 долари США заборгованості по процентам, пеню в розмірі 62506 грн. 44 коп. та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8466 грн. 05 коп.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 14 вересня 2016 р. та постановою Верховного Суду від 14 березня 2018 року рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 червня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 8466грн.05 коп. залишено без змін.

На підставі зазначеного рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 05 жовтня 2016 року судом було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 8466грн. 05 коп.

22 грудня 2016 року державним виконавцем Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ Бутковським І.В. за заявою стягувача від 09 грудня 2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 53171621 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

22 серпня 2017 року державним виконавцем було з'ясовано, що боржник ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 384, про що ним складено відповідний Акт.

13 вересня 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до державного виконавця із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні його правонаступником.

07 грудня 2017 року державний виконавець звернувся до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області з приводу отримання інформації зі Спадкового реєстру щодо померлого.

Згідно відповіді в.о. завідувача Першої Вознесенської державної нотаріальної контори від 13 грудня 2017 року за № 1495/02-17 на запит державного виконавця № 11436 від 07.12.2017 року, останньому було відмовлено в наданні інформації по померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 зі Спадкового реєстру.

22 грудня 2017 року головним державним виконавцем Вознесенського міськрайонного ВДВС МТУЮ на підставі п.3 ч.1 ст. 39, ст.. 40 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення провадження у зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_1

В статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для закінчення виконавчого провадження.

Так, зокрема, виконавче провадження (п. 3 ч. 1 ст. 39 вказаного вище Закону) підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження оформлюється постановою.

З огляду на зазначене, державний виконавець після смерті боржника - фізичної особи зобов'язаний закінчити виконавче провадження незалежно від того, чи допускають його обов'язки перед кредитором правонаступництво.

Можливості прийняття виконавцем будь-яких інших процесуальних рішень у випадку смерті боржника - фізичної особи, даний Закон не передбачає.

За такого, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи та норми законодавства, які підлягали застосуванню, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги Банку.

Отримавши дані про смерть боржника, за правилами ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен вирішити питання про закінчення виконавчого провадження.

Редакція цієї статті Закону викладена таким чином, що дозволяє дійти висновку, що у разі смерті боржника обов'язковим є закінчення виконавчого провадження.

Лише у разі якщо виконавець та/або заінтересована особа звернуться до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п'ятою статті 15 цього Закону, можливе зупинення вчинення виконавчих дій (п.5 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, правонаступник на даній стадії вже повинен бути встановлений.

Як свідчать матеріали справи, правонаступників після смерті ОСОБА_1 наразі не виявлено. Заяви про заміну вибулої сторони - боржника його правонаступником до суду не подано.

Таким чином, дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження є правильними.

Державний виконавець вчинив необхідні виконавчі дії після встановлення факту смерті боржника.

Оскільки правонаступників ОСОБА_1 встановлено не було, то цілком правомірним були дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, а не його зупинення.

Враховуючи, що постанова про закінчення виконавчого провадження була прийнята головним державним виконавцем Вознесенського міськрайонного ВДВС МТУЮ в межах його повноважень, на підставі прямої вказівки закону, яка міститься в пункті 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів не вбачає правових підстав вважати таке рішення державного виконавця незаконним. Викладене свідчить про необґрунтованість вимог скарги Банку про її скасування.

При цьому, відсутні також підстави вважати, що прийняттям такої постанови було порушено право заявника на отримання виконання за зобов'язанням, яке виникло на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 червня 2016 року з наступних підстав.

Так, обов'язок спадкоємців задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, в межах вартості одержаного у спадщину майна, передбачений статтею 1282 ЦК України.

Порядок пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців визначений статтею 1281 ЦК України.

Таким чином, ПАТ «Державний ощадний банк України» як кредитор у зобов'язанні з виконання вищевказаного рішення суду не позбавлене права пред'явити свої вимоги до спадкоємців боржника у зобов'язанні- ОСОБА_1 - в порядку, визначеному статтями 1281, 1282 ЦК України.

Безпідставними також є твердження Банку про те, що після встановлення факту смерті боржника - ОСОБА_1 виконавець повинен був звернутися до суду з поданням про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки законом прямо встановлено, що виконавче провадження у разі смерті боржника закінчується, а свої вимоги кредитор може пред'явити до спадкоємців померлого в іншому порядку, відповідно до статей 1281, 1282 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження та вчиненні дій з моменту встановлення факту смерті боржника до винесення цієї постанови головний державний виконавець Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ Бутковський І.В. діяв з дотриманням вимог закону та не допустив порушень прав стягувача ПАТ «Державний ощадний банк України».

З огляду на викладене, апеляційна скарга ПАТ «Державний ощадний банк України» не підлягає задоволенню.

Оскільки оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, то відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 451 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складений 4 травня 2018 року