П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області у складі :

головуючого - Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання - Москалик Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2018 року в справі № 569/7506/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири, ухваленого під головуванням судді Ковальова І.М., об 12 год. 05 хв. в приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області,

В С Т А Н О В И В :

16 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася в Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою, в якій вказувала, що вона та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками, по 1/2 частки на кожного, трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, але не можуть дійти між собою згоди щодо порядку користування цієї квартирою, у зв'язку із чим просила суд, з урахуванням інтересів її неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виділити їй житлову кімнату площею 17,3 кв.м., позначену на технічному паспорті квартири під №7 та житлову кімнату площею 12,7 кв.м., позначену на технічному паспорті квартири під №8; а в користування відповідача ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 14,2 кв.м., позначену на технічному

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/726/2018 Головуючий у 1 інстанції : Ковальов І.М. Доповідач : Григоренко М.П.

паспорті квартири під №9 та прилеглий до неї балкон площею 2,3 кв.м.; допоміжні приміщення квартири: кухню, ванну кімнату, туалет, коридор, комору залишити у спільному користуванні.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири - відмовлено.

Вважаючи незаконним рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2018 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що варіант користування квартирою, запропонований позивачем у позовній заяві, не є предметом позову, а є лише одним із можливих варіантів вирішення спору. Предметом позову - є визначення порядку користування квартирою. Тобто, варіант наведений позивачем не виключає наявність інших з можливих варіантів, які можуть бути застосовані судом при вирішенні спору.

Вважає, що у суду не було підстав для відмови у задоволенні позову, суд міг виділити у користування позивача одну ізольовану житлову кімнату, щоб не порушувати житлових прав іншого співвласника.

Вважає, що суд не надав до закінчення підготовчого засідання змоги позивачу змінити предмет позову та подати суду відповідну письмову заяву, що позбавило позивача можливості запропонувати інший можливий варіант користування квартирою АДРЕСА_1

Наголошує, що предметом позову у даній справі є визначення порядку користування квартирою, а не варіант її розподілу.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між двома її співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 або шляхом повного задоволення позову, або шляхом часткового задоволення позову, виділивши ОСОБА_1 у користування одну житлову кімнату площею 14,2 кв.м. з прилеглим до неї балконом площею 2,3 кв.м., а в користування ОСОБА_2 інші дві житлові кімнати площею 17,3 кв.м. та 12,7 кв.м., залишивши у спільному користуванні обох сторін решту допоміжних приміщень квартири, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В ході апеляційного розгляду представник позивача адвокат ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

По справі встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частці в рівних долях сторонам по справі - позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2

Загальна площа вищевказаної квартири становить 62,8 кв.м., жила площа квартири становить 44,2 кв.м. і складається із трьох житлових кімнат площею: 14,2, 17,3 та 12,7 кв.м., а також допоміжних приміщень: кухні, ванної кімнати, туалет, коридор, комора.

З кімнати, площею 14.2 кв..м., є вихід на балко, площею 2,3 кв.м.

Дані обставини жодна із сторін у даній цивільній справі не оспорює.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що запропонований останньою варіант визначення порядку користування спірною квартирою не є прийнятним, оскільки буде порушувати права відповідача, як іншого співвласника та не відповідатиме її частці у праві спільної часткової власності.

У відповідності до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає, оскільки під час вирішення цієї справи по суті судом першої інстанції було неналежним чином вирішено всі питання, які він мав вирішити у відповідності до положень ст. 264 ЦПК України, у зв'язку із чим рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2018 року підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення.

Суд першої інстанції вірно послався в оскаржуваному рішенні на ст.ст.21,24,41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, роз'яснення, які містяться в пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», але дійшов хибного висновку про те, що вирішення спору між сторонами щодо встановлення порядку користування квартирою може відбуватись виключно за тим варіантом, як на цьому наполягає позивач.

По даній справі встановлено, що поділ спірної квартири в натурі між її співвласниками не є можливим, а тому позивач і просила суд встановити певний порядок користування цієї квартирою, запропонувавши певний варіант.

Якщо запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування спірною квартирою на думку Рівненського міського суду порушував законні права та інтереси відповідача, суд першої інстанції мав би спочатку з'ясувати питання щодо можливого визначення іншого варіанту встановлення порядку користування квартирою і тільки у разі якщо б позивач категорично наполягала лише на своєму варіанті, то тільки в такому разі, на переконання колегії суддів, суд мав би відмовити в задоволенні позову в цій частині із вищевказаних підстав.

Але, як із змісту апеляційної скарги так і з усних пояснень представника позивача в ході апеляційного розгляду справи вбачається, що позивач згідна із встановленням порядку користування спірною квартирою і на розсуд суду, з максимальним врахуванням прав та інтересів кожної із сторін.

В ході апеляційного розгляду сторона позивача вказала, що під час судового розгляду справи в суді першої інстанції ними було запропоновано ОСОБА_2 вказати свій варіант користування спірною квартирою між її співвласниками, але остання ніякого варіанту не запропонувала, вважаючи, що заявлений позов взагалі є безпідставним.

Під час розгляду справи апеляційним судом відповідач ОСОБА_2 заявила, що вона проти встановлення судом порядку користування спірною квартирою, оскільки вона бажає сплати позивачу її частку у спірній квартирі.

На розсуд колегії суддів, прийшовши до висновку про те, що запропонований позивачем варіант визначення порядку користування спірною кімнатою буде порушувати законні права та інтереси відповідача, як іншого співвласника, суд першої інстанції мав розглянути інші можливі варіанти визначення порядку користування цією квартирою між сторонами у справі, а не залишати наявний між останніми спір не вирішеним.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Тобто, виплата матеріальної компенсації за його частку у майні може мати місце лише у тому випадку, коли про це просить сам один із співвласників, який бажає отримати таку компенсацію, а зовсім не та особа, яка бажає залишити у себе це майно, у зв'язку із чим вищевказані заперечення ОСОБА_2 проти заявленого позову не ґрунтуються на положеннях закону.

Враховуючи те, що вказаний в апеляційній скарзі інший варіант визначення порядку користування спірною квартирою, відповідно до якого, на переконання колегії суддів, права іншого співвласника - відповідача ОСОБА_2 вже не будуть порушуватись, оскільки остання буде мати у користуванні дві жилі кімнати, загальною площею 31,4 кв. м., проти однієї жилої кімнати, площею 14,2, якою буде мати змогу користуватись інший співвласник, тому колегія суддів вважає за необхідне заявлений позов задовольнити частково і визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між двома її співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виділивши у користування позивачу ОСОБА_1 одну житлову кімнату, площею 14,2 кв.м. з прилеглим до неї балконом, площею 2,3 кв.м., а відповідачу ОСОБА_2 інші дві житлові кімнати, площею 17,3 кв.м. та 12,7 кв.м., залишивши у спільному користуванні обох сторін решту допоміжних приміщень квартири.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між двома її співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виділивши у користування позивачу ОСОБА_1 одну житлову кімнату, площею 14,2 кв.м. з прилеглим до неї балконом, площею 2,3 кв.м., а відповідачу ОСОБА_2 інші дві житлові кімнати, площею 17,3 кв.м. та 12,7 кв.м., залишивши у спільному користуванні обох сторін решту допоміжних приміщень квартири.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1600 грн., в рахунок відшкодування судових витрат, пов'язаних із сплатою останньою судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, з підстав неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, крім випадків, перелічених у частині 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину, з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14.05.2018 року.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

С.С. Шимків