20 вересня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого-судді Прохоренко В.В.,
секретар Тихоша Л.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 03 травня 2011 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, укладений у формі письмової розписки. За умовами розписки ОСОБА_1 надала у борг ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 113 000 доларів США строком до 01.03.2015 року. Станом на 15.11.2017 року загальна сума заборгованості за курсом Національного банк України становить 2 993 370 грн. Оскільки борг не повернуто просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму основного боргу в розмірі 2 993 370 грн.; 243 570, 11 грн. суму 3% річних від простроченої суми та 1 418 864, 01 грн. інфляційне збільшення.
Позивач в судове засідання не зявилась, надала повноваження представнику.
Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові, надала згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
За таких обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280, 281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом установлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором.
Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
У відповідності до частини першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківські рахунки.
Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до письмової розписки від 03.05.2011 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 у борг грошові кошти в розмірі 113 000 доларів США, які зобовязалася повернути в строк до 01.03.215 року.
Станом на 15.11.2017 року грошові кошти відповідачем не повернуто.
Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною( сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, дослідивши боргову розписку про отримання в борг грошових коштів, яка видавалася відповідачу (боржнику) позивачем (позикодавцем), суд приходить до висновку, що між сторонами укладено письмовий договір позики, який в силу його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошових сум позичальнику, тому невиконання відповідачем грошових зобовязань у встановлені строки, свідчить про порушення ним права позивача, яке підлягає судовому захисту.
З огляду на викладене вище з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 2 993 370 грн.
Приписами частини першої статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи, що відповідач своєчасно не повернула позикодавцю грошові кошти, тому позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню, при цьому суд вважає, що із ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 243 570, 11 грн. за договором позики від 03.05.2011 року, за період із 01.03.2015 року по 15.11.2017 року, які суд вирахував наступним чином 3% від суми боргу 2 993 370 грн. ? 990 дні (кількість днів прострочення із 01.03.2015 року по 15.11.2017 року) ? 3/100/365 = 243 570, 11 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до положень статті 625 ЦК України інфляційного збільшення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. (Постанова ВСУ від 27 січня 2016р. у справі № 6-771цс15).
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 69, 52 % в розмірі 5 561, 60 грн.
На підставі викладеного, ст.ст. 1046 -1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 6-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3 236940,11 грн. з яких: сума основного боргу у розмірі 2 993 370 грн.; 3% річних 243 570, 11 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5 561,60 грн.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 01.10.2018 року.
Суддя: В.В. Прохоренко