Справа № 185/4993/18
Провадження № 2/185/2982/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Бондаренко В.М.,
за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,
представника відповідача: ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградзернопродукт" про порушення норм законодавства про працю при звільненні та стягнення належних сум при звільненні,
В С Т А Н О В И В :
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ "Павлоградзернопродукт" про порушення норм законодавства про працю при звільненні та стягнення належних сум при звільненні, в якому просив визнати його звільнення незаконним, а наказ № 000210 від 21 травня 2018 року таким, що не відповідає нормам чинного законодавства; зобовязати відповідача звільнити його за заявою в рамках ст. 39 КЗпП України та внести відповідний запис у трудову книжку, з її поверненням; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу із розрахунку: за кожен робочий день 380,95 грн по час ухвалення рішення, вихідну допомогу у розмірі 24 000,00 грн, а також компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 9 139,20 грн та моральну шкоду у розмірі 8 000,00 грн.
В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до наказу № 000208 від 14 травня 2018 року був прийнятий на посаду юрисконсульта у ТОВ «Павлоградзернопродукт», з випробувальним терміном три місяці. 18.05.2018 року надав згоду на своє звільнення за згодою сторін, але вказане погодження було зроблено внаслідок головного болю, стресової ситуації та не відповідало його бажанню. Тому, обміркувавши зазначене становище, після вихідних днів, він вийшов на роботу 21.05.2018 та склав заяву про його звільнення за ст. 39 КЗпП України, так як власником було порушено законодавство про працю. Проте власником у задоволенні його вимог було відмовлено, не була повернута трудова книжка, а також не були проведені відповідні виплати у разі звільнення, а тільки була нарахована та виплачена сума за пять робочих днів. Крім того внаслідок незаконного звільнення йому була спричинена моральна шкода, яка полягала в душевних стражданнях та втрати нормальних життєвих звязків.
Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги на підставах і доводах викладених у позові. Крім того пояснив суду, що склав власноручно заяву 18.05.2018 року про своє звільнення за згодою сторін з 21.05.2018 року, так як йому було запропоновано представником відповідача 24 000,00 грн компенсації у разі такого звільнення. Але після того, як відповідач виплатив йому 1553,33 грн, то він не погодився на звільнення за згодою сторін та вважає, що відповідач таким чином порушив законодавство про працю і він повинен бути звільнений за ст. 39 КЗпП України. Також доводив суду, що трудову книжку він не отримував та підпис не ставив в журналі реєстрації трудових книжок, вважаючи його підробленим.
У судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі на тих підставах, що відповідач дотримався вимог трудового законодавства при звільненні позивача за згодою сторін відповідно до власноручно написаної ним заяви, тоді як доводи позивача про незаконне звільнення є надуманими та не відповідають фактичним обставинам звільнення, надавши відповідний відзив на позовну заяву.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_3, який є інспектором відділу кадрів ТОВ «Павлоградзернопродукт» пояснив суду, що 21.05.2018 року ним був підготовлений наказ № 000210 про звільнення ОСОБА_1 з посади юрисконсультата за ст. 36 п. 1 КЗпП України, за згодою сторін, з 21.05.2018 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 18.05.2018 року, але позивач відмовився від його ознайомлення. Тому відповідно до складеного акту від 21.05.2018 року, в присутності свідків, зазначений наказ був прочитаний позивачу в голос. Крім того позивачу була видана трудова книжка, про що останній власноручно розписався у журналі реєстрації книжок.
Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, які в копіях долучені до матеріалів справи, встановив наступне.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що наказом № 000208 від 14.05.2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду юрисконсульта ТОВ «Павлоградзернопродукт» з 15.05.2018 року, зі строком випробування 3 місяці.
18.05.2018 року позивач разом з відповідачем дійшли згоди про звільнення позивача із займаної посади з 21.05.2018 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, про, що останній 18.05.2018 року власноручно склав заяву.
Сторонами в судовому засіданні не заперечувався факт справжніх намірів працівника та роботодавця щодо звільнення позивача за згодою сторін.
Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що сторони погодили певні умови такого звільнення у вигляді компенсаційних виплат, так як діючим трудовим законодавством врегульовані виплати, які належить здійснити працівникові у разі такого звільнення.
На підставі складеної заяви був виданий наказ № 000210 від 21.05.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади юрисконсультата за ст. 36 п. 1 КЗпП України, за згодою сторін, з 21.05.2018 року, на підставі заяви ОСОБА_1 від 18.05.2018 року.
Із вищезазначеним наказом позивач не побажав ознайомиться під особистий підпис про, що відповідачем був складений акт від 21.05.2018 року, де зазначено, що в присутності свідків, зазначений наказ був прочитаний позивачу в голос.
Крім того, як вбачається з журналу реєстрації трудових книжок ТОВ «Павлоградзернопродукт» (рядок запису № 153) позивачу була видана його трудова книжка 21.05.2018 року, про що останній власноручно розписався, а також 21.05.2018 року проведені розрахункові виплати за відпрацьований час, за 5 робочих днів, у розмірі 1533,33 грн.
Однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін(п. 1 ст. 36 КЗпП України)
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.
З огляду на викладене вважаю, що відповідачем не було порушено законодавство про працю під час звільнення позивача, за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, так як відповідало волі сторін, тоді як доводи позивача зводяться ним до переоцінки доказів отриманих під час розгляду справи.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.
Кожна сторона в цивільному процесі повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін, як одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Таким чином вважаю, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградзернопродукт" про порушення норм законодавства про працю при звільненні та стягнення належних сум при звільненні слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позову про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградзернопродукт" про порушення норм законодавства про працю при звільненні та стягнення належних сум при звільненні - відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя В.М. Бондаренко