Справа № 487/2875/17
Провадження № 2/487/222/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2018 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/2875/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

за участю представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

26.05.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення на її користь матеріальної шкоди у розмірі 10000 гривень, та завданої моральної шкоди у розмірі 5000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала що в грудні 2015 року придбала собаку породи «німецька вівчарка» по кличці «Зарина». В січні 2016 року на собаку заведено ветеринарний паспорт та проведені необхідні щеплення ветеринарним лікарем ОСОБА_6 27.12.2016 року сусідка - відповідач по справі ОСОБА_3 за місцем її проживання підкинула собаці в їжу невідому речовину, в результаті чого собака отруїлась, а 05.01.2017 року померла. Згідно довідці Миколаївського клубу службового собаківництва ВГО Українська Кінологічна Федерація» від 31.03.2017 року №51/2017 вартість собаки породи німецька вівчарки по кличці «Зарина» складає 8-10 тисяч гривень. Посилаючись на викладене та вимоги ст.. 1166 ЦК України ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду у розмірі 10000 гривень. Крім того в зв'язку з діями відповідача їй (позивачу) завдана моральна шкода, яка виражається в перенесеному стресі, переживанні та зміни звичного укладу життя через необхідність звернення до лікарів та необхідності надання медичної допомоги тварині вдома. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в сумі 5000 гривень.

Ухвалою суду від 29.05.2017 року провадження по справі було відкрито.

24.01.2018 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що в порушення вимог рішення ММР «Про затвердження правил утримання домашніх собак та котів в м. Миколаєві» від 03.09.2009 року позивачем не надано реєстраційне посвідчення та особистий номерний знак собаки, які б підтверджували, що позивачка є зареєстрованим власником собаки. Позивачем не надано жодних доказів, що саме відповідач отруїла собаку, спричинивши тим самим матеріальну та моральну шкоду. Вольєр в якому перебувала собака позивача огороджений самовільно побудованою капітальною, камяною огорожею, а тому відповідач фізично не могла отруїти собаку. Доступу до двору позивача у відповідача не має. Крім того у відзиві представник відповідача зазначив, що позивач ОСОБА_2 знаходиться з відповідачем та іншими мешканцями двору у конфліктних відносинах, через ведення аморального способу життя, зловживання спиртними напоями, постійними погрозами та розправою, що неодноразово ставало причиною виклику працівників поліції. Крім відповідача, позивач обвинувачує і інших мешканців двору в отруєнні собаки. Посилаючись на недоведеність та безпідставність позовних вимог представник позивача просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, які є аналогічними змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_2 при цьому стверджувала, що саме ОСОБА_3 отруїла її собаку.

Відповідач та її представник позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали, заперечували проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Її сусідкою є відповідач у справі ОСОБА_3, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Між сторонами у справі тривалий час існують неприязні стосунки.

В грудні 2015 року ОСОБА_2 придбала собаку породи «німецька вівчарка» по кличці «Зарина».

Згідно міжнародного ветеринарного паспорту, власником собаки породи німецька вівчарка по кличці «Зарина» є ОСОБА_2.

Згідно довідки наданої ветеринарним лікарем ОСОБА_6, 28.12.2016 року власниця собаки по кличці «Зарина» ОСОБА_2 звернулась до ветеринарної лікарні зі скаргою на незадовільний стан її собаки. З 29.12.2016 року собака пройшла курс лікування, однак її стан не покращився. 05.01.2017 року собака загинула. Попередні діагноз загибелі інтоксикація.

10.07.2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Заводського ВП ГУНП з завою щодо вжиття заходів до її сусідки з квартири №17, яка на її думку отруїла собаку породи вівчарка по кличці «Зарина».

Відповідно до приписів ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Верховним Судом України в п. 2 постанови №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз*яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Тобто для задоволення позову щодо відшкодування заподіяної шкоди в даному випадку потрібна обов*язкова сукупність таких ознак: дії останньої були неправомірними, між вказаними діями і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, є вина зазначеної особи.

Вказана сукупність таких ознак стороною позивача не доведена, а твердження позивача про заподіяння їй шкоди саме відповідачем в даному випадку грунтується на припущеннях, оскільки стороною позивача не доведено які саме неправомірні дії вчинила відповідач, який причинний зв*язок існує між вказаними діями і шкодою та чим доведена вина останнього.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, в обґрунтування позову позивач посилається на ті обставини, що відповідач умисно отруїла, належну їй собаку, чим завдали матеріальної шкоди на суму 10000 грн. та в підтвердження даного, надала копію довідки ветеринарного лікаря.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем у суді не доведені обставини, на які вона посилається, вказані обставини не підтверджені доказами, а обгрунтовані лише припущеннями, у зв*язку з чим у задоволенні позову в частині стягненя матеріальної шкоди слід відмовити.

Враховуючи, що позивачем не доведено, а судом не встановлено заподіяння відповідачем матеріальної шкоди позивачу в розмірі 10000 грн., внаслідок отруєння собаки, тому відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Керуючись ст..ст. 76,81, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя С.В.Щербина

Повний текст рішення складений 02.05.2018 року.