Категорія 24 Номер провадження 22-ц/804/485/18
У Х В А Л А

19 грудня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/16325/17

Головуючий у 1 інстанції Томілін О.М.

Донецький апеляційний суд у складі судді Кочегарової Л.М., розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування комунальних послуг з утримання квартири АДРЕСА_1 6 896,19 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 588,80 грн.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2018 року залишено без руху. Роз'яснено наслідки невиконання вимог вказаної ухвали суду.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 листопада 2018 року продовжено представнику ОСОБА_1- ОСОБА_2 строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 12 грудня 2018 року, для оплати судового збору у розмірі 960 грн.

Однак, у визначений судом строк недоліки апеляційної скарги не усунуто.

Матеріалами справи встановлено, що згідно зворотних поштових повідомлень №193 та № 785, копії ухвал Донецького апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року та 12 листопада 2018 року представник заявника ОСОБА_2 отримав (а.с.152,157). ОСОБА_1 зазначені ухвали не отримала, про що свідчать конверти, які повернулися на адресу Донецького апеляційного суду з відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с.155-156,158-159).

Частиною 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справ зобов*язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов'язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії" від 12 липня 2007 року).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Зважаючи на те, що у строк, визначений в ухвалі Донецького апеляційного суду від 12 листопада 2018 року, недоліки апеляційної скарги не усунуто, апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути заявнику.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Таким чином, повернення апеляційної скарги не є перешкодою в реалізації права апеляційного перегляду рішення суду, передбаченого ст. 17 ЦПК України та п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, визнати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її підписання.

Суддя Л.М. Кочегарова