АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/639/18Головуючий по 1 інстанції Романенко В.А.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В., Ювшина В.І.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

Соснівський ВДВС Черкаського МУЮ,

ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 5 лютого 2013 року у складі судді Романенко В.А.:

в с т а н о в и в :

У лютому 2013 року головний державний виконавець Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ, за погодженням з начальником Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ, звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_5 за кордон без вилучення паспорту громадянина України.

Подання обгрунтоване тим, що на виконанні у Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ перебуває виконавчий документ Соснівського районного суду м. Черкаси у справі 2-992 від 27.09.2012 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість на суму 21 998 грн. 29 коп.

Державним виконавцем попереджено боржника про необхідність сплатити заборгованість, проте останній ігнорує ці вимоги, не вживає ніяких заходів щодо повного, або часткового погашення заборгованості.

Посилаючись на вказане, головний державний виконавець Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ просив суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_5

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 5 лютого 2013 року подання головного державного виконавця Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ задоволено. Тимчасово обмежено громадянину України ОСОБА_5 право виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань перед ПАТ КБ «Приватбанк».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на час розгляду подання, боржником не вчинено дій спрямованих на повне або часткове погашення боргу, що є підставою для обмеження права виїзду боржника за межі України.

Не погодившись з даною ухвалою суду у березні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 5 лютого 2013 року скасувати та відмовити державному виконавцю у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду його за межі України.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що державним виконавцем при зверненні з поданням не було надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ОСОБА_5 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом. Крім того, відсутні докази про вжиття заходів державним виконавцем щодо встановлення майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, а також відомості про обізнаність боржника щодо відкриття виконавчого провадження та строки добровільного виконання.

Заслухавши ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали прийшов до висновку, що існують підстави для обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Отже, законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При зверненні з поданням державним виконавцем було надано до суду: акт держаного виконавця від 30 листопада 2012 року про те, що при виході державного виконавця за адресою реєстрації боржника, з метою перевірки майнового стану боржника, двері квартири ніхто не відчинив; довідку Черкаського ООБТІ від 26 листопада 2012 року, що за ОСОБА_5 не зареєстровано право приватної власності на будинок (домоволодіння, квартири); довідку Управління Державтоінспекції УМВС України в Черкаській області від 15 листопада 2012 року про те, що за ОСОБА_5 транспортні засоби зареєстрованими не значаться.

Проте, дані обставини не були зазначені в оскаржуваній ухвалі.

Також вбачається, що до суду першої інстанції держаний виконавець не надавав докази ухилення боржника від виконання рішення суду, а лише довідки про відсутність майна. При цьому, оригінал виконавчого провадження оглянутий в судовому засіданні не був.

В ухвалі судом першої інстанції не зазначено фактів та конкретних доказів, які б свідчили про те, що боржник дійсно ухилявся від зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням, лише зазначено про наявність заборгованості.

В порушення зазначених вимог, судом першої інстанції не перевірявся факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, проте зазначено про ці обставини, як встановлені.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_5 надав довідку ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» від 13 лютого 2018 року про те, що він 22 листопада 2012 року був затриманий згідно вироку Придніпровського райсуду м. Черкаси, яким засуджений до 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. 16 січня 2013 року ОСОБА_5 вибув до Черкаської ВК-62 для подальшого відбування покарання.

З довідки ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» від 16 лютого 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 був звільнений 15 липня 2014 року на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2014 році» та вибув за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи також вбачається, що рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 18 червня 2012 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 21 998 грн. 29 коп. є заочним, постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем 20 листопада 2012 року і даних про те, що ця постанова направлялася і була вручена ОСОБА_5, який з 22 листопада 2012 року по 15 липня 2014 року знаходився у місцях позбавлення волі - немає.

Довідка Черкаської виправної колонії (№62) свідчить, що ОСОБА_5 за період з 16 січня 2013 року по 15 липня 2014 року мав доходи, зокрема в 2013 році - 909 грн.42 коп., в 2014 році - 362 грн. 76 коп. і нарахувань та утримань із заробітної плати до Пенсійного фонду України згідно чинного законодавства установою не проводилось.

З вищезазначеного вбачається, що ОСОБА_5, на час розгляду подання перебував у місцях позбавлення волі і не міг здійснювати дій щодо сприяння погашення боргу та не ухилявся від виконання рішення суду. Проте, державний виконавець не вчинив дій щодо встановлення місця перебування боржника, не направляв йому постанови про відкриття виконавчого провадження та не вживав заходів щодо відрахувань із його заробітної плати в місцях позбавлення волі по відкритому виконавчому провадженню на виконання рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про задоволення подання державного виконавця та тимчасового обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України у зв'язку з невиконанням зобов'язань перед ПАТ КБ «Приватбанк», не встановивши факту ухилення боржника від виконання вказаних зобов'язань.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування, а апеляційна скарга до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 5 лютого 2013 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні подання головного державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_5 за кордон - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 3 травня 2018 року

Судді В.В.Пономаренко

Ю.В.Сіренко

В.І.Ювшин