ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 394/633/16-ц

провадження № 22-ц/4809/198/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя доповідач),

судді - Карпенко О.Л.; Мурашко С.І.

за участю секретаря: Кравченко Я.С.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1, представник - адвокат - ОСОБА_2;

відповідач - ОСОБА_3, представник - адвокат ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2018 року у складі судді: Партоліної І.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 та просила з урахуванням уточнень від 14.06.2018 (а.с.168-170) стягнути:

- з бувшого подружжя грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля марки ГАЗ-6611 самоскид, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 21 847, 59 грн.

В обгрунутування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до серпня 2015 року. В цей період, ними придбаний спірний автомобіль та металевий кузов до нього. Транспортний засіб був зареєстрований на чоловіка.

Проте, під час шлюбу відповідач без її згоди перереєстрував (відчужив) транспорт на свого батька ОСОБА_5. А після розірвання шлюбу одноособово використовує автомобіль, не погоджується виплатити компенсацію за її частку в спільному сумісному майні.

Тому, виходячи з рівності прав співвласників, просила стягнути на її користь грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2018 року позов задоволено. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна подружжя - автомобіля ГАЗ 6611, 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, в розмірі 21 847,59 грн.

ОСОБА_3, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Автомобіль придбаний за його особисті кошти, які йому дав батько і які він повинен був повернути. Спільних коштів з позивачем не мав. Так як не міг повернути борги батькові, на останнього переоформив автомобіль. Договір купівлі-продажу посвідчений довідкою-рахунком комісійного автомагазину, за яким передано транспортний засіб ОСОБА_5 Позивачем не надано доказів того, що відчуження автомобіля здійснено проти її волі та не в інтересах сім'ї.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем, у встановлений судом строк, не подано.

Апеляційне провадження відкрито 17 серпня 2018 року.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд Кіровоградської області та утворити Кропивницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Кіровоградську область, з місцезнаходженням у місті Кропивницькому.

Згідно з п.3 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду.

За протоколами розподілу, цивільна справа розподілена та передана судді-доповідачу ОСОБА_6, учасниками колегії визначено суддів Карпенка О.Л. та Мурашка С.І.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, за наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції прийнявши до уваги, що відповідач не надав належних доказів придбання спірного транспортного засобу за його особисті кошти, відчужив автомобіль без згоди позивача, остання коштів від продажу не отримувала, дійшов висновку про правомірну вимогу ОСОБА_1 про стягнення компенсації за її частку в спільному сумісному майні.

Висновок суду першої інстанції перевірений, за наслідками доводів апеляційної скарги і визнаний таким, що відповідає положенням права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 17 серпня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 11 серпня 2015 року (а.с.5-6).

В період шлюбу, сторонами придбано автомобіль марки ГАЗ 6611, 1992 року виписку, державний номерний знак НОМЕР_2 та металевий кузов до нього.

Згідно інформації Територіального сервісного центру № 3545 Регіонального сервісного центру МВС у Кіровоградській області, автомобіль марки ГАЗ 6611, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску, 12 липня 2014 року зареєстрований на ОСОБА_3. 08 липня 2015 року даний транспортний засіб перереєстрований на нового власника - ОСОБА_5 (а.с.10;46). Тобто один із подружжя відчужив спільне майно, другий заявив про своє право на відповідну грошову компенсацію.

2 лютого 2018 року для перевірки обґрунтованості доводів осіб, які беруть участь у справі, за клопотанням сторони позивача, ухвалою суду першої інстанції призначено автотоварознавчу експертизу (а.с.123-124).

Висновком експерта № 56 від 07 травня 2018 року встановлено, що ринкова вартість автомобіля ГАЗ 6611, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1992 року виписку, станом на 08 липня 2015 року становить 43 695,18 грн. (а.с.149-155).

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, тобто, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває у праві спільної сумісної власності, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В його основу покладається презумпція рівності часток подружжя.

Частинами 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічна норма зафіксована і у ч.2 ст. 370 ЦК України, в якій зазначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу, стаття 89 ЦПК України,

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача грошової компенсації за ? частку вартості транспортного засобу, що є об'єктом спільної сумісної власності. Оскільки автомобіль без згоди позивача відчужено іншій особі, коштами з продажу не розпоряджалась.

Предметом спору є автомобіль марки ГАЗ 6611, 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, право власності на який з 12 липня 2014 року було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3, а 08 липня 2015 року автомобіль перереєстрований на його батька - ОСОБА_5.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

ОСОБА_1 на виконання вимог цивільно-процесуального законодавства в суді першої інстанції заявлено клопотання про призначення у справі автотоварознавчої експертизи. Згідно висновку якої, ринкова вартість автомобіля ГАЗ 6611, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску, станом на 08 липня 2015 року становить 43 695,18 грн. (а.с.149-155).

Визначений розмір вартості майна відповідач не спростовує.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, ОСОБА_3 взагалі заперечує сплачувати таку компенсацію. Вказуючи, що спірний автомобіль придбаний за кошти надані його батьком, тому є його особистою приватною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, або за кошти, які належали одному із подружжя особисто.

Право спільної сумісної власності подружжя на кожну річ, набуту за час шлюбу, презюмується, відповідно, той з подружжя, який вважає, що майно (його частка) належить йому особисто, має довести ці обставини та у разі не визнання цих обставин іншою стороною, підтвердити судовим рішенням про визнання права особистої приватної власності на майно (його частину).

Тягар доказування, що майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на особу, яка заперечує факт набуття майна у спільну сумісну власність.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих документальних доказів на підтвердження вказаних доводів, в той час як частиною 3 ст. 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відтак презумпція спільності придбаного у шлюбі автомобіля не спростована відповідачем.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що спірний транспортний засіб придбаний в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти. ОСОБА_3 не надав доказів наявності у нього особистих коштів, що не є спільним майном подружжя.

Проте, всупереч вимогам ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК, перебуваючи у шлюбних відносинах, відповідач відчужив транспортний засіб, який є спільною сумісною власністю та цінним майном, без згоди дружини, тобто розпорядився ним на власний розсуд.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд, проти волі іншого з подружжя, не в інтересах сім'ї, чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Тому, з огляду на характер спірних правовідносин, порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення компенсації ? частини вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Посилання на те, що вчинявся правочин одним із подружжя за згодою другого та в інтересах сім'ї (ч.2 ст. 65 СК України), судом не приймаються до уваги.

Транспортний засіб, як вказує сам відповідач, перереєстрований на його батька, кошти від такого відчуження він не отримав, тому вони й не могли бути поділені між подружжям, відсутні докази якоїсь іншої домовленості, а тому відсутні підстави вважати, що даний правочин вчинений в інтересах сім'ї.

Доказів того, що ОСОБА_1 надала письмову згоду на укладення даного правочину матеріали справи також не містять.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права та встановлені обставини справи, вимога позивача про стягнення грошової компенсації у розмірі 21 847,59 грн. за належну їй 1/2 частку в спірному автомобілі, відповідає положенням закону.

Ні у відзиві на позовну заяву, ні в апеляційній скарзі, відповідачем не зазначено, що визначена до стягнення сума компенсації на спільне майно є для нього надмірним тягарем та яку виплатити він немає змоги, тим більше що він не є власником спірного майна.

Оскаржуючи судове рішення ОСОБА_3 взагалі не погоджується сплачувати грошову компенсацію, не зазначаючи при цьому чи спроможний він її сплатити.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують судових висновків. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 359 ЦПК України, якщо апеляційне оскарження відбулося поза межами процесуального строку, суд у випадку його поновлення, зупиняє дію судового рішення в ухвалі про відкриття провадження. Проте, дія цього зупинення триває до закінчення апеляційного провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 14.12.2018 р.

Головуючий суддя:

Судді: