Постанова

Іменем України

17 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 466/9963/13-ц

провадження № 61-17815св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В.О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2017 року у складі судді Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто достроково з ОСОБА_4, ОСОБА_5солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 27 липня 2007 року у розмірі 52 115,51 доларів США, 9 089,82 доларів США заборгованості за процентами та 100 доларів США пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без руху для подання апеляційному суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням поважності підстав поновлення строку із наданням відповідних доказів та надано строк у 30 днів для усунення недоліків з дня отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для подання вказаної заяви.

На виконання ухвали Апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_5 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2014 року.

У вказаній заяві ОСОБА_5 просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції посилаючись на те, що повний текст рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2014 року вона одержала 04 листопада 2016 року, а 24 липня 2015 року нею отримано лише вступну та резолютивну частинивказаного рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2014 року відмовлено. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2014 року у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що під час проголошення рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2014 року ОСОБА_5 присутня не була, однак згідно з матеріалами справи вона одержала копію оскаржуваного рішення 24 липня 2015 року, що підтверджується її власноручною розпискою на відповідній заяві (а.с. 144).

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати вказане судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

26 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ПАТ «УкрСиббанк» на касаційну скаргу ОСОБА_5

У квітні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2014 року пропущено з поважних причин, оскільки повний текст рішення суду вона отримала 04 листопада 2016 року.

24 липня 2015 року вона отримала короткий текст рішення суду першої інстанції, а не повний текст рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2014 року.

Згідно з положеннями статті 222 ЦПК України 2004 року копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на правовий висновок Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1250цс16, згідно з яким у разі, якщо недотримання строків апеляційного оскарження зумовлене діями суду першої інстанції, зокрема, особі не надіслана протягом строку на апеляційне оскарження копія повного тексту рішення суду першої інстанції, то ця обставина може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження за заявою особи, яка оскаржує судове рішення.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовані тим, що посилання ОСОБА_5 про отримання нею 24 липня 2015 року короткого тексту рішення не відповідає дійсності, так як на цю дату був наявний текст повного тексту рішення. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішення суду першої інстанції оприлюднено в реєстрі 23 вересня 2014 року. Заява ОСОБА_5 стосується отримання рішення, а не його частини, що підтверджується відповідною розпискою, тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені ОСОБА_5 причини пропуску строку апеляційного оскарження є неповажними.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто достроково з ОСОБА_4, ОСОБА_5солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 27 липня 2007 року у розмірі 52 115,51 доларів США, 9 089,82 доларів США заборгованості за процентами та 100 доларів США пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без руху для подання апеляційному суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням поважності підстав поновлення строку із наданням відповідних доказів та надано строк у 30 днів для усунення недоліків з дня отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для подання вказаної заяви.

На виконання ухвали Апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_5 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2014 року.

У вказаній заяві ОСОБА_5 просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції посилаючись на те, що повний текст рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2014 року вона одержала 04 листопада 2016 року, а 24 липня 2015 року нею отримано лише вступну та резолютивну частину вказаного рішення.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно із частиною першою статті 218 ЦПК України 2004 року рішення суду або його вступна та резолютивна частини проголошуються негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Головуючий роз'яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення суд повідомляє, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду.

Відповідно до статті 222 ЦПК України 2004 року копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_5 отримала копію оскаржуваного рішення 24 липня 2015 року, що підтверджується її власноручною розпискою на відповідній заяві (а.с. 144).

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить із встановлених апеляційним судом обставин, а також матеріалів справи.

Із матеріалів справи встановлено, що заявник знала про розгляд справи в суді першої інстанції (а. с. 48, 59. 60). Проте участь у розгляді справи в суді першої інстанції не брала, оскільки у судові засідання не з'являлася (а.с. 63, 67, 73, 86, 88).

У рішенні Апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року зазначено, що відповідачі в судове засідання не з'явилися, за зазначеними в матеріалах справи адресах повідомлялися судом апеляційної інстанції, однак, не отримували поштову кореспонденцію і така від них поверталася з відміткою " за закінченням терміну зберігання" (а. с. 116-117). Крім того, суд апеляційної інстанції двічі направляв листи в ЛКП "Північне-411" для вжиття заходів щодо вручення судових повісток відповідачам (а.с. 122, 130). За таких обставин, ураховуючи те, що інших адрес для повідомлення та направлення поштової кореспонденції відповідачами не надано, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком осіб, які беруть участь у справі, і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, із матеріалів справи встановлено та наведене свідчить, що заявник ОСОБА_5 - відповідач у справі, не цікавилася розглядом справи та результатами розгляду спору.

Враховуючи те, що копію рішення суду першої інстанції від 15 вересня 2014 року ОСОБА_5. за її заявою отримала 22 липня 2015 року (а. с. 144), апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подала у листопаді 2016 року (а. с. 149-157), апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження та відмову у відкритті апеляційного провадження.

Верховний Суд зауважує, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року)».

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 не навела такі аргументи, які б свідчили, що строк на апеляційне оскарження нею пропущено з причин, які зумовлені особливими і непереборними обставинами.

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.

Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, не відповідають встановленим апеляційним судом обставинам та зводяться до незгоди заявника із судовим рішенням.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г.І. Усик