Постанова

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа № 542/1002/16-ц

провадження № 61-16502св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Бондаревської С. М., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що 11 жовтня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який розірвано рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 березня 2016 року.

За час перебування у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2, у сторін народилася донька ОСОБА_3.

Після розірвання шлюбу, за згодою сторін, донька ОСОБА_3 залишилась проживати разом із матір'ю.

ОСОБА_2 працює мотористом бурової установки в ТОВ «КНГ-Сервис» на території Російської Федерації, Ханти-Мансійський автономний округ, місто Нягань.

Ураховуючи те, що ОСОБА_2 працює, має змогу сплачувати аліменти у частині від заробітку (доходу), просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 551,60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, піддано негайному виконанню.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, а тому з відповідача підлягає стягненню 1/3 частка заробітку (доходу), оскільки відповідач працює та має змогу сплачувати аліменти.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі

1 000,00 грн, щомісячно, починаючи з 21 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що відповідач має постійний заробіток (дохід). У матеріалах справи відсутні будь-які довідки про підтвердження факту постійного працевлаштування відповідача, розміру його доходу, а сам ОСОБА_2 у поданій апеляційній скарзі, зазначав, що він постійного місця роботи не має, а дохід отримує час від часу, і дані твердження позивачем не спростовані. Тому суд апеляційної інстанції визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню, в сумі 1 000,00 грн.

11 квітня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового звʼязку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року та залишити в силі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 серпня

2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Суд апеляційної інстанції дійшов до неправильного висновку про те, що

ОСОБА_2 не працює, оскільки такі висновки спростовуються матеріалами справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано із Новосанжарського районного суду Полтавської області справу № 542/1002/16-ц.

Копії касаційної скарги надіслано особам, які беруть участь у справі, та встановлено строк, протягом якого можуть бути подані заперечення, на касаційну скаргу до 07 червня 2017 року.

20 червня 2017 року справа № 542/1002/16-ц надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону України від

03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», цей Закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2016 року, № 31, стаття 545), опублікованим у газеті «Голос України».

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду від 30 листопада

2017 року № 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» визначено днем початку роботи Верховного Суду 15 грудня 2017 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

13 квітня 2018 року касаційну скаргу разом із матеріалами цивільної справи № 542/1002/16-ц передано до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Зазначеним нормам матеріального права рішення апеляційного суду не відповідає.

Встановлено, що 11 жовтня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який розірвано рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 березня 2016 року.

За час перебування у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2, у сторін народилася донька ОСОБА_3.

Після розірвання шлюбу, за згодою сторін, донька ОСОБА_3 залишилась проживати разом із матір'ю.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 працює мотористом бурової установки в ТОВ «КНГ-Сервис» на території Російської Федерації, Ханти-Мансійський автономний округ, місто Нягань, а тому має змогу сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу).

З матеріалів справи вбачається, що листом ТОВ «КНГ-Сервис» від 06 лютого 2017 року № 93 повернуто ОСОБА_1 виконавчий лист від 18 серпня

2016 року, та повідомлено про те, що утримання аліментів із заробітної плати ОСОБА_2 ТОВ «КНГ-Сервис» може здійснювати на підставі постанови судових виконавців міста Нягань. Для чого ОСОБА_1 необхідно звернутися до відділу судових виконавців за місцем проживання, який у свою чергу повинний направити необхідні документи з перекладом на російську мову за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 89).

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_2 працює в ТОВ «КНГ-Сервис» та отримує заробітну плату.

Відповідно до статті 180 СК України (тут і далі у редакції на час спірних правовідносин) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Встановивши, що ОСОБА_2 працює в ТОВ «КНГ-Сервис» та отримує заробітну плату, має можливість сплачувати аліменти, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач зобов'язаний та спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), вважаючи цей розмір обґрунтованим та достатнім.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 на утримання доньки в розмірі 1 000,00 грн, не врахував зазначене. А тому рішення суду апеляційної інстанції не може залишатися в силі.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає Закону.

Оскільки апеляційний суд скасував законне і обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду відповідно до статті

413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення районного суду.

Суд касаційної інстанції відповідно до положень статті 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат за розгляд Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_1

Керуючись статтями 141, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року скасувати, залишити в силі заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 661,95 грн (шістсот шістдесят одну гривню девʼяносто пʼять копійок) судового збору за розгляд касаційної скарги.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило