Справа № 283/1257/18
Провадження №2/283/610/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2018 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Саланди О.М.,

при секретарі Кравець Л.Ю.,

за участю:

представника позивача Артеменко А.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області до Виконавчого комітету Малинської міської ради, Малинської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування п.1.38 рішення виконавчого комітету Малинської міської ради народних депутатів від 17.12.1992 року №293, визнання протиправним та скасування п.20.31 рішення Малинської міської ради 11 сесії 5-го скликання від 14.11.2006 року,-

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Малинської міської ради, Малинської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування п.1.38 рішення виконавчого комітету Малинської міської ради народних депутатів від 17.12.1992 року №293, визнання протиправним та скасування п.20.31 рішення Малинської міської ради 11 сесії 5-го скликання від 14.11.2006 року.

У позовній заяві позивач зазначив, що рішенням виконкому Малинської міської ради від 17.12.1992 року №293 «Про надання дозволу на будівництво індивідуальних житлових будинків громадянам міста», ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво одноповерхового житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_2 В подальшому рішенням Малинської міської ради від 14.11.2006 року земельна ділянка по АДРЕСА_2, площею 0,0600 га була передана ОСОБА_2 у власність безоплатно. Вказана земельна ділянка була продана ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.05.2007 року.

Будівництво вищезазначеного житлового будинку було розпочато у вересні 1989 року, а закінчено (законсервовано) у січні 1990 року, з ступенем готовності об'єкта 5%, що підтверджується листом ВАТ «Малинський дослідно-експериментальний завод «Малекс» №18/191 від 08.09.2018 року. Приватизація ДП Малинський дослідно-експериментальний завод проводилась відповідно до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» та Указу Президента України від 26.11.1994 року №699 «Про заходи щодо забезпечення прав громадян та використання приватизаційних майнових сертифікатів». Проте до статутного капіталу ВАТ «Малинський дослідно-експериментальний завод «Малекс» не увійшло державне майно, яке залишилось на балансі товариства, як об'єкти права державної власності, в тому числі і об'єкт незавершеного будівництва - одноповерховий житловий будинок в АДРЕСА_2. Наказом Фонду державного майна України від 21.01.2000 року №89 до переліку об'єктів незавершеного будівництва, які перебувають у державній власності та підлягають приватизації, був включений незавершений будівництвом будинок по АДРЕСА_2, що при приватизації не увійшов до статутного капіталу ВАТ «Малинський дослідно-експериментальний завод «Малекс» та переданий у процесі його реорганізації на баланс ВАТ «Сервіс». Рішенням Малинської міської ради від 30.12.2011 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності під об'єктом незавершеного будівництва - житловим будинком по АДРЕСА_2, орієнтовною площею 0,06га. Регіональним відділення було проведено повний комплекс робіт по підготовці об'єкта до приватизації. На виконання наказу Фонду державного майна України, Регіональним відділенням проводились перевірки утримання, зберігання та використання державного майна, яке при приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Малинський дослідно-експериментальний завод «Малекс» та було передане на баланс ВАТ «Сервіс». За результатами здійсненої перевірки, яка була проведена 10.09.2014 року встановлено, що фізичними особами незаконно оформлено право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок по АДРЕСА_2.

Таким чином, на думку позивача, даний незавершений будівництвом одноквартирний одноповерховий житловий будинок в АДРЕСА_2, є об'єктом державної власності та обліковується в Єдиному реєстрі об'єктів державної власності. Оскаржуваними рішеннями відповідачі, не маючи на те законних підстав, передали належний державі об'єкт та земельну ділянку під ним поза волею власника та поза межами приватизаційних процедур у приватну власність.

В позовній заяві Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області просить визнати протиправними та скасувати п.1.38 рішення виконавчого комітету Малинської міської ради народних депутатів від 17.12.1992 року щодо надання ОСОБА_2 дозволу на будівництво одноквартирного одноповерхового житлового будинку на виділеній земельній ділянці по АДРЕСА_2; визнати протиправним та скасувати п.20.31 рішення Малинської міської ради 11 сесії 5-го скликання від 14.11.2006 року щодо передання безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_2, площею 0,0600га; стягнути сплачений судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача Артеменко А.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представники відповідачів - Малинської міської ради Житомирської області та Виконавчого комітету Малинської міської ради ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися. 11.10.2018 року через канцелярію суду представник Малинської міської ради подав заяву про розгляд справи без його участі, просив прийняти рішення на розсуд суду. Згідно з відзивом на позовну заяву від 10.07.2018 року (а.с.84-85) представник виконкому Малинської міської ради ОСОБА_6 заперечив проти позову, посилаючись, зокрема на те, що рішення по справі були прийняті Малинською міською радою та її виконавчим комітетом з дотриманням вимог законодавства, в межах компетенції та у спосіб, що передбачені законами України.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні просив суд відмовити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Житомирській області у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, виходячи з доводів, викладених у відзиві на позовну заяву від 11.07.2018 року (а.с.41-44) та від 18.07.2018 року (а.с.95-98). Згідно з відзивом, спірні рішення по справі було прийнято у відповідності до вимог законодавства та в межах компетенції Малинської міської ради; незаконним є подальше рішення Малинської міської ради від 16.08.2011, яким РВ ФДМУ надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,06 га в АДРЕСА_2, оскільки ним порушено конституційне право на недоторканість особистої власності; позивачем не надано жодного доказу того, що ОСОБА_2, а в подальшому і ОСОБА_5, ОСОБА_4, заволоділи спірною земельною ділянкою із порушенням норм законодавства чи якимись шахрайськими діями.

Відповідач ОСОБА_4, яка також здійснює представництво інтересів відповідача ОСОБА_5 на підставі довіреності від 01.11.2017 року, в судовому засіданні просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. У відзиві від 12.07.2018 року (а.с.63-64) ОСОБА_4 вказала на необхідність застосування позовної давності по справі у зв'язку з тим, що позивачу ще до березня 2013 року було відомо про те, що земельна ділянка в м. Малині по АДРЕСА_2, перебуває в приватній власності фізичних осіб.

Дослідивши обставини справи на підставі наявних в матеріалах доказів у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради народних депутатів Житомирської області від 13 липня 1989 року №207 «Про надання дозволу Малинському дослідно-експериментальному заводу на будівництво 10-ти одноквартирних жилих будинків в мікрорайоні, що прилягає до вулиці Машинобудівників», для забезпечення працівників заводу квартирами, виконкомом було вирішено дозволити Малинському дослідно-експериментальному заводу розпочати будівництво 10-ти одноквартирних 3-х, 4-х, 5-тикімнатних жилих будинків, в житловому мікрорайоні малоповерхової забудови, що прилягає до вул. Машинобудівників, з них: три 4-хкімнатні будинки по АДРЕСА_6, жилих будинків по АДРЕСА_7 і т.ін.; закріпити за кожним будинком земельну ділянку, площею 0,06га (а.с.26).

Згідно листа Малинського дослідно-експериментального заводу №08/3496 від 29.10.1992 року, Малинський дослідно-експериментальний завод не заперечує проти виділення ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва індивідуального одноквартирного жилого будинку по АДРЕСА_2 в м. Малині, в районі індивідуального жилого будівництва завода. Розпочатий будівництвом житловий будинок/фундамент/ на даній ділянці, завод продає ОСОБА_2 (а.с.86).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Малинської міської ради народних депутатів №292 від 17 грудня 1992 року «Про виділення земельних ділянок» було надано у довічне успадковуване володіння земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва ОСОБА_2, по АДРЕСА_2, площею 600 кв.м. (а.с.9).

Згідно рішення виконавчого комітету Малинської міської ради народних депутатів Житомирської області №293 від 17 грудня 1992 року «Про надання дозволу на будівництво індивідуальних жилих будинків громадянам міста», дозволено будівництво індивідуального жилого будинку на виділеній земельній ділянці ОСОБА_2, а саме будівництво одноквартирного, двохповерхового жилого будинку на 6 кімнат, корисною площею 93,1кв.м., в тому числі жилою площею - 66,5кв.м., з розміщенням в цокольній частині будинку приміщення для зберігання палива і госпінвентаря, гараж для зберігання автомобіля, погріб, майстерня, на виділеній земельній ділянці, площею 600 кв.м. по АДРЕСА_2 (а.с.22-23).

17 грудня 1992 року гр. ОСОБА_2 було отримано дозвіл від районного архітектора на виконання робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_2, а також затверджено технічну документацію в складі: генерального плану земельно ділянки, проекту житлового будинку (а.с.109).

ОСОБА_2 було виготовлено на замовлення проект забудови земельної ділянки індивідуального забудовника по АДРЕСА_2 (а.с.119).

Відповідно до довідки б/н, виданої ВАТ ««Малинський дослідно-експериментальний завод «Малекс», недобудовні житлові будинки по АДРЕСА_2 під час приватизації Малинського дослідно-експериментального завода не були включені в статутний фонд (а.с.111).

21 січня 2000 року Фондом державного майна України було видано наказ «Про перелік об'єктів незавершеного будівництва, що підлягають приватизації», згідно якого включено до переліків об'єктів незавершеного будівництва, що перебувають у державній власності та підлягають приватизації об'єкти приватизації, зокрема, в тому числі і одноквартирний одноповерховий житловий будинок по АДРЕСА_2. Пунктом 3 даного наказу було визначено відповідним регіональним відділення ФДМУ здійснити приватизацію об'єктів незавершеного будівництва, при цьому вирішено надати регіональним відділенням повноваження щодо визначення конкретного способу приватизації згідно з чинним законодавством України про приватизацію (а.с.7).

Рішенням Малинської міської ради (11-а сесія 5-го скликання) від 14 листопада 2006 року було передано безоплатно у власність присадибну земельну ділянку ОСОБА_2 по АДРЕСА_2, площею 0,0600га (а.с.114).

Таким чином, на підставі даного рішення гр. ОСОБА_2 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та стала власником земельної ділянки, площею 0,0600га, що розташована в АДРЕСА_2, цільове призначення землі - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №19 (а.с.101).

27 лютого 2007 року ОСОБА_8 продала у власність громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,0600га, що розташована в АДРЕСА_2, цільове призначення землі - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Сотніченко І.В., а.с.102-104).

На підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 отримали Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 на земельну ділянку, площею 0,0600га, що розташована в АДРЕСА_2, цільове призначення землі - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за НОМЕР_4 (а.с.77).

16 травня 2011 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області було видано наказ №132, згідно якого було прийнято рішення про приватизацію незавершеного будівництва одноквартирного одноповерхового житлового будинку разом із земельною ділянкою, на якій він розташований по АДРЕСА_2, що при приватизації не увійшов до статутного капіталу ВАТ «Малинський дослідно-експериментальний завод «Малекс» та переданий в процесі реорганізації на баланс ВАТ «Сервіс». Також було вирішено провести приватизацію даного об'єкта шляхом його продажу на аукціоні; відділу індивідуального продажу для підготовки до продажу земельної ділянки державної власності, на якій розташований будинок, що підлягає приватизації, організувати проведення конкурсного відбору виконавців робіт із землеустрою (а.с.14).

16 серпня 2011 року рішенням Малинської міської ради Житомирської області було надано дозвіл Державі Україна в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2, площею 0,0600га для індивідуального житлового будівництва, для подальшого продажу нерухомого майна (а.с.15).

На виконання даного рішення, у 2011 році ТОВ «Науково-виробниче проектно-будівельне об'єднання «Будпластик» виготовило на замовлення Регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області проект землеустрою (а.с.11).

Рішенням Малинської міської ради від 30 грудня 2011 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), для подальшого продажу на аукціоні (а.с.16).

2012 року було виготовлено на замовлення Регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області Головним управлінням Держкомзему у Житомирській області технічний паспорт земельної ділянки державної власності в АДРЕСА_2, яка підлягає продажу, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 (а.с.12).

Листом №685-1 від 01 жовтня 2012 року, Відділ Держкомзему в м. Малині Житомирської області звернулися до начальника Регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області з метою недопущення порушення законодавства в частині здійснення продажу земельної ділянки по АДРЕСА_2, оскільки було виявлено, що дана спірна земельна ділянка перейшла у власність гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.113).

В матеріалах справи є лист прокуратури Малинського району від 29.01.2015 № 255 вих.15 (а. с. 82-83), яким повідомлено про результати проведення перевірки за зверненням РВ ФДМУ по Житомирській області щодо неправомірних дій виконавчого комітету Малинської міської ради при прийнятті рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності у м. Малині по АДРЕСА_2 В ході вказаної перевірки прокуратурою встановлено, що громадянка ОСОБА_2 на законних підставах відповідно до рішень органу місцевого самоврядування приватизувала у свій час земельну ділянку, з викупленим у Малинського дослідно - експериментального заводу до його приватизації фундаментом, та здійснила її продаж третім особам.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11, 1946 року народження, мешканка АДРЕСА_3, пенсіонерка, показала, що з 1984 року та по 1999 рік працювала головою профспілкового комітету Малинського дослідно-експериментального заводу. В цей час на заводі працювала велика кількість людей, які бажали отримати житло в м. Малині. У зв'язку з цим адміністрація МДЕЗ звернулася з відповідним проханням до виконавчого комітету міської ради щодо виділення земельних ділянок з метою будівництва житлових будинків для працівників заводу. Після отримання погодження від виконкому, адміністрація МДЕЗ звернулася до Житомирського інституту агробудівництва з метою виготовлення землевпорядної документації. Дана установа виготовила проекти землеустрою. Після отримання проектів землеустрою адміністрацією заводу було прийнято рішення про виділення земельних ділянок працівникам заводу, в тому числі і ОСОБА_2 ++Таким чином той працівник, який бажав отримати земельну ділянку з побудованим на ній фундаментом, вносив плату до каси заводу, як відшкодування за будівельні матеріали. Згодом було прийнято рішення про надання дозволу на приватизацію земельних ділянок усім бажаючим працівникам, які написали про це відповідну заяву. Потім виконкомом міської ради було затверджено дозволи МДЕЗ на приватизацію земельних ділянок. В тому числі такий дозвіл був наданий і ОСОБА_8, яка працювала в той час на заводі та яка відшкодувала заводу кошти на будівництво фундаменту.

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 9 ст. 10 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року, що діяла на момент винесення спірного рішення виконавчого комітету від 17.12.1992р.) до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить погодження будівництва жилих, виробничих, культурно-побутових та інших будівель і споруд на земельних ділянках, що перебувають у власності або користуванні.

Статтею 18 Закону України "Про основи містобудування" (в редакції 1992 року, чинній на момент прийняття рішення від 17.12.1992 року) спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних Рад народних депутатів. Це право Ради народних депутатів можуть делегувати відповідним виконавчим органам.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Правом власності у розумінні ст. 316 Цивільного кодексу України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 318 Цивільного кодексу України встановлено, що всі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Частиною 1 п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на момент прийняття рішення від 14.11.2006 року) передбачено, що виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями розпоряджатися землями, які перебувають відповідно у державній та комунальній власності. Таке розпорядження вони здійснюють шляхом продажу земель, безоплатної передачі у приватну власність громадянам, надання їх в оренду чи передачі їх у постійне користування (статті 118, 122, 123 Земельного кодексу України).

Таким чином, передаючи безоплатно у власність присадибну земельну ділянку ОСОБА_8 по АДРЕСА_2, площею 0,0600 га, Малинська міська рада діяла в межах своїх повноважень та на підставі ст.ст. 116, 118, 122, 123 Земельного кодексу України та ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування".

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_2, рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради №207 від 13.07.1989 року вже була виділена державному підприємству "Малинський дослідно-експериментальний завод" та державним підприємством було здійснено заходи по будівництву об'єкта (побудовано фундамент), а тому ОСОБА_2 безпідставно було виділено земельну ділянку під державним об'єктом (об'єктом незавершеного будівництва), оскільки дане твердження спростовується наявним в матеріалах справи листом директора Малинського дослідно-експериментального заводу від 29.10.2992 року №08/3496 відповідно до якого завод не заперечував проти виділення ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва індивідуального одноквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 та вказано, що фундамент, розміщений на вказаній земельній ділянці продається ОСОБА_2, а також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, згідно яких встановлено, що 22.12.1992 року ОСОБА_2 викупила у підприємства об'єкт незавершеного будівництва (а.с. 86,99,132).

Конституційний Суд України в п. 5 мотивувальної частини рішення від 16.04.2009р. № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

З огляду на викладе, суд вважає за необхідне зазначити, що прийняті виконавчим комітетом Малинської міської ради та Малинською міською радою рішення про надання дозволу на будівництво житлового будинку та передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання.

За таких обставин, позов, предметом якого є скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово, і, з прийняттям якого, виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання.

При вирішенні даного спору суд враховує практику Європейського суду з прав людини. 17 липня 1997 Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) і окремі Протоколи до неї, які у відповідності до Закону України від 10.12.1991 "Про дію міжнародних договорів на території України" стали невід'ємною частиною національного законодавства, а у відповідності до Закону України від 22.12.1993 "Про міжнародні договори України" мають пріоритет норм у разі їх колізії з національним законодавством.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес АД" проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії" (Stretch v. United Kingdom, 44277/98) визнання недійсним договору, згідно з яким покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна (на підставі того, що державний орган порушив закон при укладенні договору) є неприпустимим.

Отже, застосуванням законодавства про захист права власності є межі допустимого (розумного) втручання держави в справи власника. Власник може володіти, користуватися і розпоряджатися майном у межах, передбачених законом, а безпідставне та необґрунтоване втручання у власність особи та подальше позбавлення його цього майна є недопустимим.

В силу статті 3 ЦПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Аналогічну правову позицію висловив Вищий господарський суд України у Постанові від 10 жовтня 2017 року, справа №906/459/16 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області до Виконавчого комітету Малинської міської ради, Малинської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відкрите акціонерне товариство "Сервіс", Управління Держгеокадастру у Малинському районі Житомирської області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування п.1.38 рішення виконавчого комітету Малинської міської ради народних депутатів від 17.12.1992 року №293, визнання протиправним та скасування п.20.31 рішення Малинської міської ради 11 сесії 5-го скликання від 14.11.2006 року.

Таким чином, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, маючи право власності на спірну земельну ділянку, не повинні нести будь - які негативні наслідки в результаті розгляду даного спору.

Відповідно до ч.3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для визнання протиправними та скасування п.1.38 рішення виконавчого комітету Малинської міської ради від 17.12.1992 року №293 та п. 20.31 рішення Малинської міської ради від 14.11.2006 року.

Судові витрати, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Щодо клопотання відповідача ОСОБА_4 про застосування наслідків спливу позовної давності, суд враховує таке.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І, лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи викладене, Малинський районний суд Житомирської області дійшов висновку про відмову в застосуванні позовної давності, у зв'язку з недоведеністю позовних вимог позивачем.

Керуючись ст.ст.3, 258,259,263-265,268,273 ЦПК України, ст.ст. 317-319 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області (м. Житомир, вул. С. Ріхтера, буд. 20) до Виконавчого комітету Малинської міської ради (Житомирська область, м. Малин, площа Соборна, 6А), Малинської міської ради (Житомирська область, м. Малин, площа Соборна, 6А), ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) ОСОБА_4 (АДРЕСА_4) та ОСОБА_5 (АДРЕСА_5) про визнання протиправним та скасування п.1.38 рішення виконавчого комітету Малинської міської ради народних депутатів від 17.12.1992 року №293, визнання протиправним та скасування п.20.31 рішення Малинської міської ради 11 сесії 5-го скликання від 14.11.2006 року відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд Житомирської області протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. М. Саланда