П о с т а н о в а

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 399/932/16-ц

провадження № 61-29293 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області у складі судді Лях М. М. від 28 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Карпенка О. Л., Дьомич Л. М., Мурашка С. І., від 13 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який було уточнено, до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 14 травня 2013 року між нею та банком було укладено договір банківського рахунку для зарахування на її ім'я коштів, які будуть надходити, як соціальна допомога. Після цього на її ім'я було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1, строком дії до листопада 2018 року. Вказувала, що 23 вересня 2016 року вона не змогла здійснити витратну операцію з використанням платіжної картки, оскільки її рахунок було заблоковано ПАТ КБ «Приватбанк» через надходження скарг від інших клієнтів щодо шахрайських дій за участю її картки. Вважала, що такі дії банку є неправомірними, вони порушують її права, так як вона безпідставно позбавлена можливості розпоряджатися своїми власними грошовими коштами.

Вимоги щодо сплати пені позивачка обґрунтовувала посиланням на положення частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у якій визначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди позивачка обґрунтовувала тим, що вона є одинокою матір'ю та у зв'язку з відсутністю можливості розпорядитися заблокованими на її рахунку коштами соціальної допомоги, вона вимушена докладати додаткових зусиль задля забезпечення потреб своєї сім`ї.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила суд: визнати неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо обмеження її прав у користуванні рахунком та грошовими коштами, які знаходяться на її картковому рахунку, строком дії до листопада 2018 року; зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» припинити обмеження її прав у користуванні картковим рахунком та грошовими коштами, які на ньому знаходяться; стягнути з ПАТ «Приватбанк» на її користь пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за період з 23 вересня 2016 року по 27 березня 2017 року у розмірі 7 778 грн 08 коп.; стягнути з відповідача на її користь компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі 8 050 грн.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо обмеження ОСОБА_4 прав у користуванні банківським рахунком та грошовими коштами, які знаходяться на ньому, строком дії до листопада 2018 року. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 банківським рахунком та грошовими коштами, які знаходяться на ньому, у розмірі 3 014 грн 76 коп. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 7 778 грн 08 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що дії ПАТ КБ «ПриватБанк» суперечать вимогам закону та умовам договору, порушують право власності позивачки на кошти, шляхом встановлення неправомірних обмежень банком на розпорядження позивачкою власними грошовими коштами, які знаходяться на рахунку, відкритому у відповідача, а посилання банку на Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» не доведено. Зазначені неправомірні дії банку мають наслідком покладення на нього відповідальності, яка передбачена частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме - стягнення пені у розмірі трьох відсотків річних за кожен день прострочення. Оскільки позовні вимоги стосуються договірних зобов'язань між сторонами, то відшкодування моральної шкоди у цьому випадку ні законом, ні умовами договору не передбачено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2017 року рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року в частині визначення розміру коштів та пені змінено. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 банківським рахунком та грошовими коштами, які знаходяться на ньому, у розмірі 2 119 грн 26 коп. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 пеню у розмірі 4 831 грн 91 коп. У решті рішення районного суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що дії банку по блокуванню видаткових операцій за рахунком клієнта, тобто позиваки, були вчинені ним відповідно до умов укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, оскільки у банку відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» виникла ґрунтовна підозра використання рахунку позивачки для проведення незаконних операцій. Разом з тим підстави, які зумовили блокування карткового рахунку, згодом відпали, проте обмеження розпорядження позивачкою власними грошовими коштами не було припинено, у зв'язку з чим дії банку є протиправними. При цьому апеляційний суд не погодився із висновком районного суду в частині визначення розміру коштів, які розміщенні на рахунку, пені та навів відповідні розрахунки.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що банк на підставі умов договору, укладеного між сторонами, правомірно призупинив здійснення операцій по рахунку позивачки на тій підставі, що позивачкою порушено умови договору, а саме встановлено використання рахунку не за призначенням, а для отримання прибутку від підприємницької діяльності та отримання коштів, здобутих внаслідок шахрайських операцій. Наявність у банку обґрунтованих підозр щодо його використання для проведення незаконних операцій відповідно до пункту 1.1.3.2.14 Умов та Правил надання банківських послуг й статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» давало банку право на обмеження видаткових операцій коштів по рахунку позивачки. Таким чином, висновок судів про неправомірні дії банку є помилковим.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У грудні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною першою, третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (стаття 1067ЦК України).

Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Судом установлено, що 14 травня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого остання підтвердила свою згоду на те, що заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, після чого їй було видано картку для виплат (а. с. 8, 45).

23 вересня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» призупинило розрахунки за карткою (заблокувало картку) позивачки.

Підставами для обмеження видаткових операцій коштів по рахунку позивачки стали звернення інших клієнтів банку зі скаргами про те, що на рахунок № НОМЕР_1, який належить позивачці, ними були перераховані кошти за товари, які вони так і не отримали.

Обґрунтовуючи заперечення на позов ОСОБА_4, банк посилався на те, що позивачка використовує платіжну картку, як засіб доступу до відкритого на її ім'я рахунку, з порушенням умов договору, укладеного між нею та банком, а саме для отримання грошових коштів, які отримані через шахрайські операції, а також, зі слів позивачки, отримання прибутку від здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору та уразі виникнення овердрафта банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або у визначеній банком частці у разі невиконанням власником та/або довіреною особою власника своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за договором.

Пунктом 1.1.2.1.4. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено зобов'язання клієнта не використовувати рахунки (для карток, емітованих на ім'я клієнта - фізичної особи) для операцій, пов'язаних з підприємницькою діяльністю.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.14 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Зазначені умови договору стали результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно із статтею 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Встановлено та не заперечується сторонами, що окрім соціальної допомоги на рахунок позивачки 08 серпня 2016 року було зараховано 796 грн, сплачених клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6, 07 вересня 2016 року зараховано 98 грн 51 коп., сплачених клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_7, а 19 вересня 2016 року 1 986 грн 02 коп., сплачених ОСОБА_8

Зазначені особи звернулися зі скаргами до банку з вимогою повернення цих коштів, які були переведені на рахунок позивачки внаслідок незаконних дій, як стверджували заявники.

Таким чином, у банку виникла вмотивована підозра використання позивачкою банківського рахунку для проведення незаконних операцій.

Суди на зазначене уваги не звернули, не врахували, що умовами укладених між сторонами договорів передбачено право банку відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунками клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій, а тому дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заявленого ОСОБА_4 позову.

Крім того, апеляційний суд погодився із доводами банку, підтвердивши, що позивачка дійсно використовувала платіжну картку для бізнесових операцій, але дійшов суперечливого висновку про те, що після 10 січня 2017 року такі обставини перестали існувати і зазначене дає підстави для стягнення з банку штрафних санкцій. Отже, банком доведено, що позивачка порушила вимоги закону щодо належного використання електронного платіжного засобу, тому банк мав право призупинити здійснення операцій за рахунком, а позивачка повинна банку довести про усунення нею порушень закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк