Справа № 310/2284/17
4-с/310/50/18
У Х В А Л А

Іменем України

12 листопада 2018 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі: секретаря Бевз О.А.,

стягувача ОСОБА_1,

представника МЮУ ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 щодо визнання неправомірною вимоги головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, боржник Міністерство інфраструктури України,

в с т а н о в и в:

25.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на вимогу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, в обґрунтування якої вказує на те, що з 07.03.2018 року було відкрито виконавче провадження (ВП №55944382) з примусового виконання виконавчого листа №310/2284/17 від 13.12.2017р. про поновлення ОСОБА_1 на посаді виконуючого обовязки директора державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт». 16.10.2018 року на його адресу надійшла вимога державного виконавця від 26.09.2018 року №55944382/7-20.1. У п.6 вимоги державний виконавець вимагав щоб він зявився з трудовою книжкою 17.10.2018р.об 11-00 та/або 22.10.2018р. о 12-00 за адресою м. Бердянськ, вул. Горького 13/7 в приміщення служби управління персоналом «Бердянський морський торговельний порт» для внесення запису про поновлення на роботі. У п.7 вимоги вимагав надати ДП «БМТП» трудову книжку для внесення запису про поновлення на роботі на підставі наказу Міністерства інфраструктуру України від 23.03.2018р. №19-О. Вважає такі дії державного виконавця протиправними і такими, що перешкоджають реальному виконанню виконавчого документу. Вважає, що виконання вимоги призведе до формального висновку з боку державного виконавця щодо поновлення його на роботі, без реального поновлення його на посаді в.о. директора ДП «БМТП». Звертає увагу суду на те, що з наказом Міністерства інфраструктури України про поновлення на роботі №19-О від 23.03.2018р. він був ознайомлений 02.04.2018р. Однак 26.03.2018р. Міністерство інфраструктури України виніс інший наказ №20-О про припинення його повноважень виконуючого обовязки директора ДП «БМТП», звільнення його з 26.03.2018р. відповідно до п.5 ч.1 ст.41 КЗпПУ. Зі змістом цього наказу він також був ознайомлений 02.04.2018р. Тобто фактичного його поновлення на посаді не відбулося. Тому державний виконавець не може приймати до уваги наказ №19-О від 23.03.2018р. Також зауважує на тому, що відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників записи в трудову книжку вносяться після видання наказів у встановлені у п.2.4 цієї Інструкції строки. Просить визнати вимогу державного виконавця від 26.09.2018р. №55944382/7-20.1 неправомірною, про виконання ухвали суду повідомити суд у десятиденний строк з дня її одержання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав скаргу в повному обсязі з підстав, викладених в ній, та просив її задовольнити. Додатково суду пояснив, що вважає вимогу державного виконавця від 26.09.2018 року неправомірною, оскільки боржник фактично рішення суду про поновлення його на посаді виконуючого обовязки директора державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» не виконав, до роботи його фактично не допустив. Наказ №19-О від 23.03.2018р. був винесений в пятницю, а в понеділок 26.03.2018р. був виданий наказ №20-О про його звільнення. Справа про визнання наказу №20-О недійсним знаходиться на розгляді в суді. Вказані накази він отримав 31.03.2018р. Вважає, що вимога державного виконавця від 26.09.2018р. про надання трудової книжки для внесення до неї запису є неправомірною, оскільки внесення такого запису буде здійснено поза межами семиденного строку, встановленого в п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечує. В обґрунтування заперечень вказує на те, що порядок виконання судових рішень про поновлення на роботі визначено ст.ст. 63,65 ЗУ «Про виконавче провадження». З метою належного проведення виконавчих дій державний виконавець має право виносити вимоги, які є обовязковими для виконання всіма учасниками виконавчого провадження. Вимога державного виконавця від 26.09.2018р. була винесена правомірно, з метою повного виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 Невиконання вимоги державного виконавця стягувачем є перешкодою у здійсненні виконавчих дій. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Представник боржника Міністерства інфраструктури України у судове засідання не зявився, надіслав до суду пояснення, в яких просить розглянути скаргу без участі представника Міністерства і відмовити у її задоволенні. В обґрунтування пояснень посилається на те, що ними 26.03.2018р. на виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2017р. був виданий наказ №19-О про поновлення ОСОБА_4 на посаді виконуючого обовязки директора ДП «БМТП» і було наказано ДП «БМТП» забезпечити ознайомлення ОСОБА_4 з цим наказом та внести до трудової книжки запис про поновлення на роботі. Однак ОСОБА_4 не надав трудової книжки для внесення до неї запису. Про вказане було повідомлено державного виконавця. Вважає, що вимога державного виконавця від 26.09.2018 року є правомірною. Але вказану вимоги стягувач не виконав, у встановлені державним виконавцем дні до ДП «БМТП» не зявився, трудову книжку для внесення до неї запису не надав. Вважають, що стягувач у такий спосіб перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Вислухавши пояснення стягувача ОСОБА_4, представника ДВС ОСОБА_5, дослідивши надані суду письмові докази у справі, суд встановив таке.

Відповідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За вимогами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону).

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Порядок виконання рішення про поновлення на роботі врегульовано ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» і передбачає, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Судом встановлено, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №310/2284/17, виданого 13.12.2017 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області на підставі рішення апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2017р., про поновлення на посаді ОСОБА_1

На виконання рішення суду боржником Міністерством інфраструктури України був виданий наказ №19-О від 23.03.2018р. про поновлення ОСОБА_1 на посаді виконуючого обовязки директора державного підприємства «Бердянський морський торговий порт». Але запис про поновлення на посаді в трудову книжку ОСОБА_1 внесено не було, оскільки стягувач не надав трудової книжки.

26.09.2018р. головним державним виконавцем Сидоренко Р.Г.видано вимогу, яка адресована усім учасникам виконавчого провадження. Зокрема, від стягувача ОСОБА_1 державний виконавець вимагав зявитися з трудовою книжкою 17.10.2018р.об 11-00 та/або 22.10.2018р. о 12-00 за адресою м. Бердянськ,вул. Горького 13/7 в приміщення служби управління персоналом «Бердянський морський торговельний порт» для внесення запису про поновлення на роботі; надати ДП «БМТП» трудову книжку для внесення запису про поновлення на роботі на підставі наказу Міністерства інфраструктуру України від 23.03.2018р. №19-О.

Відповідно до пункту 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерство юстиції України N 512/5 від 02.04.2012 (із змінами), під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із пунктом 9 Інструкції вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв'язку або вручається виконавцем особі, яка зобов'язана вчинити дії.

Відповідно до пункту 12 Інструкції у вимозі, дорученні, запиті виконавця обовязково зазначаються:

найменування органу державної виконавчої служби, прізвище, імя та по батькові державного виконавця або прізвище, імя та по батькові приватного виконавця;

дата відкриття та номер виконавчого провадження;

реквізити виконавчого документа;

строк виконання;

наслідки невиконання.

З огляду на приписи зазначених вище нормативних актів, суд приходить до висновку, що головний держаний виконавець ОСОБА_3 під час винесення вимоги від 26.09.2018 року діяв в межах повноважень, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень.

Відтак суд визнає, що вимога державного виконавця від 26.09.2018 року є правомірною, а тому в задоволенні скарги необхідно відмовити.

Відповідно до частини 3 статті 451 ЦПК України я кщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 18, 447-451 ЦПК України, суд,-

У х в а л и в :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірною вимоги від 26.09.2018 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.11.2018 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_6