03.05.2018 Єдиний унікальний номер 205/2837/18
Єдиний унікальний номер судової справи:205/2837/2018
Номер провадження: 2о/205/90/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 виклад позиції заявника та заперечень зацікавленої особи.

ОСОБА_1 (далі - Заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що 06.11.2017 року помер його батько ОСОБА_3 у м. Єнакієво Донецької області, про що 10.11.2017 року видано свідоцтво про смерть, актовий запис № НОМЕР_1 № 085430 на бланку невизнаної Донецької народної республіки. Відповідно до медичної довідки форми № 106/у від 07.11.2017 року № 945, причиною смерті ОСОБА_3 є постінфарктний кардіосклероз.

У звязку із захопленням м. Єнакієво Донецької області бойовиками, встановленням на території міста влади невизнаної Донецької народної республіки та проведення на території Донецької області антитерористичної операції, відділи державної реєстрації актів цивільного стану управління юстиції України у м. Єнакієво не працюють, а будь які акти (рішення, документи), видані органами, їх посадовими або службовими особами на тимчасово окупованій території, є незаконними, заявник зазначає, що не має можливості отримати належне свідоцтво про смерть свого батька, про що Соборний районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повідомив його у своїй відмові від 04.04.2018 року за № 347/14.3-22.

У зв'язку з чим, заявник змушений звернутися до суду і просити суд встановити факт смерті 06 листопада 2017 року у місті Єнакієво Донецької області, Україна, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Заявник в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги підтримує повністю, просив здійснити розгляд справи без його участі, заяву задовольнити та встановити факт смерті його батька.

Представник заінтересованої особи: Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, з'ясувавши обставини справи, на які заявник посилався, як на підставу своїх вимог, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з огляду на нижченаведене.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії V-УP № 1023065, виданого 24.12.1962 року, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3.

Судом також встановлено, що 06.11.2017 року помер його батько ОСОБА_3 у м. Єнакієво Донецької області. У звязку із чим 10.11.2017 року було видано свідоцтво про смерть, актовий запис № НОМЕР_1 № 085430 на бланку так званої невизнаної Донецької народної республіки. Відповідно до медичної довідки форми № 106/у від 07.11.2017 року № 945, причина смерті ОСОБА_3 є постінфарктний кардіосклероз.

Оглядом оригіналів вказаних медичних документів, що підтверджують факт смерті особи на тимчасово окупованій території, судом встановлено, що такі документи за своєю формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації смерті особи в органах РАЦС Міністерства юстиції України.

Суд вказує, що не може вважатись легітимним на території України і свідоцтво про смерть особи, адже останнє видано органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України. Відтак такий документ є недійсними і не створює правових наслідків.

У зв'язку з тим, що факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, заявник не може отримати свідоцтво про смерть батька та оформити спадщину після нього.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Виходячи з практики ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Суд приходить до висновку, що в даному випадку заявник не має можливості отримати документ встановленої форми про смерть ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки на вказаній території не здійснюють повноваження органи влади України, як заклади охорони здоров'я або судово-медичні установи, які б мали можливість встановити факт смерті, так і органи реєстрації актів цивільного стану, які б мали можливість зареєструвати факт смерті та видати належне свідоцтво про смерть.

Встановлення факту смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 породжує юридичні наслідки для заявника. При цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті, окрім судового.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що факт смерті ОСОБА_3 повністю підтверджується матеріалами справи, іншим чином, крім судового порядку, встановити даний факт у заявника немає можливості, а відтак вказана заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

VІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до п.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, керуючись ст. ст. 11, 57-64, 212-215, 234, 235, 256, 257-1, 367 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України задовольнити.

2. Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2, який помер 06 листопада 2017 року у м. Єнакієво Донецької області.

3. Допустити негайне виконання рішення.

4. Копію судового рішення невідкладно надіслати до Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, для державної реєстрації смерті ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан