Справа № 682/3452/17
Провадження № 2/682/133/2018
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2018 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючого судді Зеленської В.І,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5,
відповідача ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення коштів наданих у позику, процентів за користування коштами, 3 % річних,
30.11.2017 р ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, про стягнення боргу за договором позики в сумі 275 968 грн 83 коп, зокрема: саму позику - 5 200 доларів США, що еквівалентно 139 679, 28 грн; заборгованість за процентами в сумі 3852 долари США 60 центів, що еквівалентно 103 486,23 грн; 3% річних в сумі 203 долари США 40 центів, що еквівалентно 5 463,79 грн; збитки від інфляції в сумі 27 339,53 грн та покласти на відповідача понесені судові витрати.
25 квітня 2018 р позивач заявила клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_6 та подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в її користь 284 210,80 грн боргу за договором позики, зокрема: позику в сумі 5 200 доларів США, що еквівалентно 139 679, 28 грн; заборгованість за процентами в сумі 5 112 доларів США 67 центів, що еквівалентно 137 333,47 грн; 3% річних в сумі 267 доларів США 97 центів, що еквівалентно 7 198,05 грн, та покласти на відповідачів понесені судові витрати.
25 червня 2018 р у зв'язку з відставкою головуючого у справі судді справа передана відповідно до ст. 33 ЦПК України іншому складу суду.
Ухвалою від 27 червня 2018 р справа призначена до підготовчого засідання на 28 серпня 2018 р.
28.08.2018 р в підготовчому судовому засіданні позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 солідарно в її користь 11 689 доларів США 22 центи, що еквівалентно 325 959,74 грн, боргу за договором позики, зокрема: позику в сумі 5 200 доларів США, що еквівалентно 145 004,60 грн; заборгованість за процентами в сумі 6 167 доларів США 83 центів, що еквівалентно 171 993,02 грн; 3% річних в сумі 321 доларі США 39 центів, що еквівалентно 8962,12 грн, та покласти на відповідачів понесені судові витрати.
З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 надала у позику ОСОБА_4 5200 доларів США трьома частинами:
- 1400 доларів США були передані ОСОБА_4 25 березня 2016 року, що підтверджується розпискою, на таких умовах: позичальник сплачує для позикодавця за користування коштами 5 % від суми позики щомісячно до дня її повернення (що складає 70 доларів США) та зобов'язується повернути позику до 25 червня 2016 року;
- 2500 доларів США були передані ОСОБА_4 25 червня 2016 року, що підтверджується розпискою, на таких умовах: позичальник сплачує для позикодавця за користування коштами 5% від суми позики щомісячно до дня її повернення (що складає 125 доларів США) та зобов'язується повернути позику до 15 серпня 2016 року;
- 1300 доларів США були передані ОСОБА_4 26 липня 2016 року, що підтверджується розпискою, на таких умовах: позичальник сплачує для позикодавця за користування коштами 5% від суми позики щомісячно до дня її повернення (що складає 65 доларів США) та зобов'язується повернути позику до 26 серпня 2016 року.
Як вказано в позовній заяві, відповідачка ОСОБА_4 повернула позивачу ОСОБА_2 проценти за позикою: у квітні 2016 р - 70 доларів США, у травні 2016 р - 70 доларів США, 25 липня 2016 р - 195 (70+125) доларів США, 16 серпня 2016 р - 200 (70+130) доларів США, 20 вересня 2016 р - 200 (70+130) доларів США.
Після 20 вересня 2016 р ОСОБА_4 більше ніяких коштів на погашення позики та процентів не надає, добровільно погашати борг наміру не має. Оскільки ОСОБА_4 вказувала, що позичає кошти на придбання житла і на лікування дочки, то вважає, що 5200 доларів США відповідачка ОСОБА_4 позичила в інтересах сім'ї, а тому обов'язки щодо повернення позики виникли і для чоловіка позичальниці ОСОБА_4 - ОСОБА_6.
У письмовому відзиві на позов відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнала частково та вказала, що її чоловік ОСОБА_6 не може бути відповідачем у справі, оскільки він не знав про договір позики, за яким вона позичила у ОСОБА_2 5200 доларів США. Крім цього, кошти, які вона отримала від позивача, були використанні не в інтересах сім'ї, як про це зазначає позивач, а в її особистих інтересах. Тому просить позов задовольнити частково.
Представник відповідача - адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги визнав частково і пояснив, що ОСОБА_4 дійсно позичила у ОСОБА_2 5200 доларів США трьома частинами, зокрема: 25 березня 2016 р - 1400 доларів США, 25 червня 2016 р - 2500 доларів США, 26 липня 2016 р - 1300 доларів США, про що склала боргові розписки та зобов'язалася повернути позику за першою сумою боргу - 25 червня 2016 року, за другою сумою боргу - 15 серпня 2016 року, за третьою сумою боргу - 26 серпня 2016 р. ОСОБА_4 також зобов'язалася щомісячно виплачувати проценти позивачці за користування коштами в розмірі 5% від суми позики. ОСОБА_4 повернула позивачці 735 доларів США процентів за користування коштами, а саму позику повернути не змогла у зв'язку з відсутністю коштів. Вважає, що оскільки у розписках було визначено строк дії кожного договору позики (відповідно 25 червня 2016 р, 15 серпня 2016 р, 26 серпня 2016 р), то проценти за користування коштами підлягають нарахуванню і стягненню лише в межах строку дії кожного з договорів. За підрахунками відповідача загальний розмір процентів, що підлягали сплаті за трьома розписками у визначені строки в розмірі 5% від суми позики, становить 840 доларів США. ОСОБА_4 повернула позивачу 735 доларів США процентів, а тому стягненню з відповідачки в користь позивача підлягає сума процентів у розмірі 105 доларів США. Визнає позовні вимоги про стягнення 5200 доларів США боргу та 3 % річних від простроченої суми позики. Проте, ОСОБА_4 позичала гроші у ОСОБА_2 у власних інтересах, так як мала намір передати їх в позику іншій особі та отримати дохід у вигляді процентів, чоловіку - ОСОБА_6 про позичені кошти не повідомляла. Тому вважає, що немає підстав для солідарного стягнення позики з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6
Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав і пояснив, що не знав про позику грошей його дружиною ОСОБА_4 у позивачки ОСОБА_2 З ОСОБА_2 вперше зустрівся в судовому засіданні 07.11.2018 р. Вважає, що договір позики був укладений лише в інтересах музичук Л.С., оскільки про укладення такого договору йому нічого не було відомо до 07 листопада 2018 року, його сім'я житлом забезпечена, тому в період з 2016 року ніякого житла ні він, ні його дружина ОСОБА_4 не купували. Зі слів ОСОБА_4 йому відомо, що остання позичала гроші, так як мала намір отримати дохід від передачі цих коштів в позику іншим особам. Тому вважає пред'явлені до нього позовні вимоги безпідставними, просить відмовити в задоволенні позову до нього. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 підлягають задоволенню частково в межах неповернутої суми позики та процентів.
Судом встановлено, що між сторонами виникли відносини позики.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору позики 25 березня 2016 р. відповідач ОСОБА_4 власноручно склала розписку про позику у ОСОБА_2 37 800 грн (1400 доларів США) та зобов'язалась повернути суму боргу до 25 червня 2016 року і сплатити за користування коштами щомісячно 5% від суми позики щомісячно до дня повернення позики (а.с.91).
15 червня 2016 року ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_2 62 500 грн (2500 доларів США) і зобов"язалася повернути позику до 15 серпня 2016 року зі сплатою за користування коштами 5% від суми позики щомісячно до дня повернення позики, про що власноручно склала письмову розписку (а.с.93).
26 липня 2016 року ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_2 32 500 грн (1300 доларів США) і зобов'язалася повернути позику до 26 серпня 2016 року зі сплатою за користування коштами 5% від суми позики щомісячно до дня повернення позики, про що власноручно склала письмову розписку (а.с.92).
Сторони визнали, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором позики виконала та передала ОСОБА_4 у позику 5200 доларів США трьома частинами відповідно до розписок.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором позики не виконала, та не повернула позикодавцеві ОСОБА_2 5200 доларів США, які взяла в позику.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідач ОСОБА_4 не надала належних та допустимих доказів того, що вона повернула позикодавцю ОСОБА_2 позичені кошти в сумі 5200 доларів США. Крім цього, відповідачка визнала цю суму боргу.
Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Відповідно до довідки АТ "ОСОБА_7 ОСОБА_3" від 19.10.2018 р станом на 27 серпня 2018 р Національним Банком України встановлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі 27,853197 (а.с.135).
Тому суд знаходить обгрунтованим розрахунок суми боргу, зокрема, суми позики 5200 доларів США у гривневому еквіваленті в сумі 144 836 грн 64 коп станом на час подання до суду заяви про збільшення позовних вимог - 28.08.2018 р.
А отже на підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позика в сумі 144 836 грн 64 коп підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_4 в користь позивачки ОСОБА_2
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За умовами договорів позики від від 25 березня 2016 р, 15 червня 2016 року, 26 липня 2016 року сторони погодили щомісячну плату за користування коштами - 5% від суми позики щомісячно.
У розписках визначено строк дії кожного з договорів позики відповідно до 25 червня 2016 року, 15 серпня 2016 року та до 26 серпня 2016 року (а.с.91-93).
Ураховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики, відповідно: 25 червня 2016 року, 15 серпня 2016 року та 26 серпня 2016 року.
В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.
Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після закінчення строку дії кожного з договорів позики позивач не міг нараховувати такі проценти.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тому суд знаходить обгрунтованими заперечення представника відповідача щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості за процентами в сумі 6167 доларів США 83 центи, що еквівалентно 171 993,02 грн.
Провівши розрахунок, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 зобов'язана була сплатити позивачці проценти за користування коштами в розмірі : за першою розпискою від 25 березня 2016 року (а.с.91):
1400 дол.США х 5% = 70 дол США за місяць х 3 місяці (строк дії договору) = 210 доларів США;
за другою розпискою від 15 червня 2016 р (а.с.93):
2500 дол.США х 5% = 125 дол США х 2 місяці (строк дії договору) = 250 дол США;
за третьою розпискою від 26 липня 2016 р (а.с.92):
1300 дол США х 5% = 65 дол США х 1 місяць (строк дії договору) = 65 доларів США.
Всього 210 + 250 + 65 = 525 доларів США, що еквівалентно 14 621,25 грн.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
ОСОБА_4 прострочила виконання грошового зобов'язання, тому суд знаходить обргунтованою вимогу позивача про сплату також трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання у договорі не встановлений.
Провівши розрахунок, судом встановлено, що 3% річних від простроченої суми зобов'язання становить:
за першою розпискою від 25 березня 2016 року (а.с.91):
1400 дол.США х 3% = 42 дол.США за рік прострочення х 26 місяців 2 дні (з 25 червня 2016 року по 27 серпня 2018 року) = 87,68 долари США,
за другою розпискою від 15 червня 2016 р (а.с.93):
2500 дол.США х 3% = 75 дол США за рік прострочення х 24 місяці 12 днів (з 15 серпня 2016 р по 27 серпня 2018 р) = 152,47 доларів США,
за третьою розпискою від 26 липня 2016 р (а.с.92):
1300 дол США х 3% = 39 дол США за рік прострочення х 24 місяці (з 26 серпня 2016 р по 27 серпня 2018 р) = 78 доларів США.
Всього: 84,79 + 150 + 78 = 318,15 доларів США, що еквівалентно 8860,47 грн.
Сторони визнали, що ОСОБА_4 повернула позивачу ОСОБА_2 за договорами позики: у квітні 2016 р - 70 доларів США, у травні 2016 р - 70 доларів США, 25 липня 2016 р - 195 доларів США, 16 серпня 2016 р - 200 доларів США, 20 вересня 2016 року - 200 доларів США, всього - 735 доларів США.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положенням ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд не має обґрунтованих сумнівів щодо достовірності факту повернення відповідачкою ОСОБА_4 позивачці ОСОБА_2 735 доларів США за розписками від 25 березня 2016 р, 15 червня 2016 року, 26 липня 2016 року та добровільності їх визнання.
Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно з розрахунком позичальник ОСОБА_4 зобов'язана повернути позикодавцеві ОСОБА_2 за договорами позики від 25 березня 2016 р, 15 червня 2016 року, 26 липня 2016 року 5200 дол США суми позики, 525 дол США 5% процентів за користування позиченими коштами та 318,15 дол США 3% річних від простроченої суми, всього 6043,15 дол США.
Встановлено, що ОСОБА_4 повернула ОСОБА_2 735 доларів США.
Отже, сума боргу позивачки перед відповідачем становить 6043,15 - 735 = 5308,15 дол США, що еквівалентно 147 831 грн 98 коп.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_2В 5200 доларів США, що підтверджується розписками . На час отримання коштів в позику та написання розписки ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 Станом на 20 вересня 2016 року ОСОБА_4 повернула ОСОБА_2 частину боргу у розмірі 735 доларів США.
Тлумачення частини четвертої статті 202, частини другої статті 626, статті 1046 ЦК України дозволяє стверджувати, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення договору позики всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.
Встановлено, що ОСОБА_4 отримала у борг від ОСОБА_2 5200 доларів США, при цьому у розписці не зазначено, на які цілі була отримана позика та не вказано, що ОСОБА_6, як подружжя, надавав згоду на її отримання.
Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов'язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім'ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов'язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об'єктивний підхід, оскільки він не пов'язує виникнення обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане майно було використано в інтересах сім'ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім'ї.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13 та Верховним Судом у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 639/7335/15-ц.
В даній справі не встановлено судом, що кошти отримані внаслідок позики, були витрачені ОСОБА_4 в інтересах сімї, наприклад для придбання будинку, як стверджує позивач.
В ухвалі від 19 липня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, акцентував увагу на необхідності встановлення того, чи були позичені кошти витрачені чоловіком в інтересах сім'ї.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивачем не доведено, що ОСОБА_4 позичала кошти в інтересах сім'ї та використала їх в інтересах сім'ї. Тому солідарна відповідальність чоловіка - ОСОБА_6 за таким боргом неможлива.
На підставі викладеного суд знаходить, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_6 є необгрунтованими та безпідставними і задоволенню не підлягають.
При зверненні до суду з позовом та при поданні заяв про збільшення позовних вимог позивачем сплачено 3259,60 грн судового збору, що стверджується квитанціями на а.с. 1, 68, 99.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги підлягають задоволенню на суму 147 831 грн 98 коп. Тому з відповідачки ОСОБА_4 слід стягнути в користь позивача 1478 грн 32 коп судового збору.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать , зокрема, витрати: 1) на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Професійну правничу допомогу позивачу надавав адвокат ОСОБА_3, що стверджується Договором про надання правової допомоги від 01 листопада 2017 р, ордером та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 28, 29, 136-138).
Встановлено, що позивач визначила суму витрат на правничу допомогу в розмірі 10% від суми, яка повинна була бути стягнена на її користь з відповідача.
Проте, у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 462/9002/14-ц Верховний Суд вказав, що реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг. Рішення суду є результатом вирішення спору. Воно приймається та підписується виключно суддями. Діяльність суду не може належати до сфери приватноправового регулювання, отже результат у вигляді рішення суду не може бути предметом договору між сторонами у договорі про надання адвокатом юридичних послуг.
Тому при визначенні розміру витрат позивача на правничу допомогу суд не бере до уваги п. 1 Протоколу погодження договірної ціни та порядку розрахунків за договором про надання правової допомоги від 01.11.2017 р щодо визначення ціни за договором про надання правової допомоги у розмірі 10% від суми, стягненої на користь замовника у цивільній справі про стягнення з ОСОБА_4 боргу за договором позики.
Разом з тим, судом враховано витрати позивача на виплату гонорару адвоката, обсяг наданих послуг і виконаних робіт щодо представництва в суді (8 судових засідань) та іншої правничої допомоги, повязаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, складання позовної заяви, складання заяв про збільшення позовних вимог, проведення розрахунків тощо.
Враховуючи також вимоги закону про співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони , суд знаходить за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача 11 000 грн витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, понесених позивачем та доведених в ході судового розгляду, що стверджується квитанціями (а.с.112 ).
Керуючись ст.ст. 4-13, 17, 18, 81, 82, 133, 137, 141, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046 - 1049, 1051, 533 ЦК України, ст. 65 СК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки хмельницької області, м. Славута, вул. Плотиче, 66, паспорт серія НА № 192619 виданий Славутським МВ УМВС України в Хмельницькій області 19.09.1996 року, в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки хмельницької області, АДРЕСА_1, 147 831 грн 98 коп (сто сорок сім тисяч вісімсот тридцять одну грн 98 коп) боргу за договором позики, 1478 грн 32 коп (тисячу чотириста сімдесят вісім грн 32 коп) витрат на сплату судового збору та 11 000 грн (одинадцять тисяч грн) витрат за надання правової допомоги адвоката, а всього 160 310 грн 30 коп (сто шістдесят тисяч триста десять грн 30 коп).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.

Головуючий суддя Зеленська В. І.