АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/7/18Головуючий по 1 інстанції Позарецька С.М.
Категорія: 19, 27 Доповідач в апеляційній інстанції Карпенко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої Карпенко О.В.

суддів Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.

секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2016 року, ухваленого під головуванням судді Позарецької С.М. в залі судових засідань Придніпровського райсуду м. Черкаси 17.05.2016 року о 15 год. 32 хвилини по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договорів недійсними,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_3, яка підтримала апеляційну скаргу, суд,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що відповідно до кредитного договору № 010/02-2/126/02-06 від 18 грудня 2006 року, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/126-06 від 21 березня 2006 року/ який є додатком № 2 до Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/126-06 від 21 березня 2006 року/ ПАТ «Райффайзен банк Аваль» було надано ОСОБА_3 кредит у розмірі 23000 доларів США терміном на 75 місяців із сплатою 13% річних, а позичальник, в свою чергу, зобов'язалася належним чином повернути банку суму отриманого кредиту згідно до умов договору та графіку погашення кредиту.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, зазначає позивач, 27 січня 2009 року між сторонами була укладена Додаткова угода №1, з укладанням даної додаткової угоди сторони погодили врегулювати виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим Графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в новій редакції в Додатку №1,2, який є невід'ємною частиною додаткової угоди.

19 квітня 2012 р була укладена додаткова угода №010/02-2/126/02-06/4, з укладанням даної додаткової угоди сторони погодили збільшити строк кредиту, встановивши дату остаточного погашення 18 березня 2022 року, збільшити відсоткову ставку до 15% річних та Графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в новій редакції в Додатку №1,2, який є невід'ємною частиною додаткової угоди.

Однак, зазначає банк, відповідачкою ОСОБА_3 не виконуються умови кредитного договору - не здійснюється щомісячна сплата кредиту, у зв'язку з чим, станом на 11 червня 2015 року заборгованість по кредиту становить 16570,05 доларів США (в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 350511,74грн.), в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом 308,77 доларів США (в гривневому еквіваленті - 6531,51 грн.). Також ОСОБА_3 не виконуються умови щодо сплати відсотків за умовами кредитного договору, у зв»язку із чим станом на 11 червня 2015 року заборгованість по сплаті відсотків становить 1797,76 доларів США (в гривневому еквіваленті 38028,61грн.).

Крім того, зазначає ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до п.6.5.1 кредитного договору, у випадку порушення відповідачем графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, позивач нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Таким чином, станом на 11 червня 2015 року пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків становить 274,29 доларів США (в гривневому еквіваленті 5802,15грн.).

Враховуючи вищенаведене, з метою захисту своїх порушених прав ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси із відповідним позовом та просило постановити судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за договором кредиту в загальному розмірі 18642,10 доларів США (в гривневому еквіваленті 394 342,50 грн), а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн.

В свою чергу, ОСОБА_3 звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договорів недійсними.

Свої вимоги мотивувала тим, що між сторонами було укладено Генеральну кредитну угоду №010/02-2/126-06 від 21 березня 2006 року, за умовами якої кредитор зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди і, які є її невід'ємними частинами. В рамках цієї угоди було укладено додаток №2 - кредитний договір №010/02-2/126/02-06 від 18 грудня 2006 року.

ОСОБА_3 у своєму позові зазначає, що Генеральна кредитна угода та кредитний договір від 18 грудня 2006 року є недійсними, оскільки укладені між ОСОБА_3 і Черкаською обласною філією АППБ «Аваль», яка є філією банку та підписи працівників філії на оспорюваних договорах завірені круглою печаткою «Для угод». Між тим, застосування печатки «Для угод» суперечить вимогам законодавства, оскільки така печатка могла бути використана тільки для внутрішніх документів банку, а тому Генеральну кредитну угоду від 21 березня 2006 року та кредитний договір від 18 грудня 2006 року укладено з порушенням встановленої законом письмової форми.

Крім того, ОСОБА_3 ставить під сумнів повноваження співробітників банку, які склали, оформили та підписали вказані угоди, тобто вважає, що укладала спірні договори не з банком, а з окремими фізичними особами, які є посадовцями ЧОД АППБ «Аваль».

Також ОСОБА_3 в позовній заяві вказує, що Генеральна кредитна угода та оспорюваний кредитний договір, на її думку, суперечать вимогам законодавства України, умови договору є явно несправедливими для позичальника. Також банк не мав права здійснювати кредитування в іноземній валюті, оскільки ліцензія з валютного кредитування відсутня. Крім того, було порушений порядок видачі кредитних коштів.

В зв'язку з чим, ОСОБА_3 звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси із даним зустрічним позовом та просила суд постановити судове рішення, яким визнати Генеральну угоду №010/02-2/126-06 від 21 березня 2006 року та додаток №2 - кредитний договір №010/02-2/126/02-06 від 18 грудня 2006 року - недійсними, а також застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ч.2 ст. 230 ЦК України.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_3 був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та об'єднаний в одне провадження.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №010/02-2/126/02-06 від 18.12.2006р., укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №010/02-2/126-06 від 21.03.2016р. : борг за кредитом - 16570,05 доларів США, що еквівалентно 350511,74 грн.; борг за відсотками - 1797,76 доларів США, що еквівалентно 38028,61грн., а всього - 18367,81 доларів США, що еквівалентно 388 540,35 грн.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен банк Аваль» пеню в розмірі 5802,15 грн.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен банк Аваль» судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договорів недійсними - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, вважаючи рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з»ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду обставинам справи, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен банк Аваль» відмовити у повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_3, викладені нею в зустрічній позовній заяві, задовольнити повністю.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

П. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Провадження у вказаній справі відкрито до набрання чинності редакції ЦПК України (15 грудня 2017 року), а тому розгляд скарги, у відповідності до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, продовжується за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідно до кредитного договору № 010/02-2/126/02-06 від 18 грудня 2006 року (т.1 а.с. 18-21), укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/126-06 від 21 березня 2006 року (т.1 а.с. 13-15) між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 23000 доларів США терміном на 75 місяців із сплатою 13% річних.

Відповідно до умов кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця згідно графіка погашення, шляхом внесення позивачем банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом та відсотками /п.6.1/.

Умовами кредитного договору передбачена сплата пені за порушення термінів повернення кредиту і відсотків за користування кредитом в розмірі 0,1% від суми платежу за кожний день прострочення /п.6.5.1/.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 січня 2009 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір про зміни №1 до кредитного договору від 18 грудня 2006 року (т.1. а.с. 191-192), а в подальшому 29 квітня 2009 року укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору від 18 грудня 2006 року (т.1. а.с. 187-188), за умовами яких було змінено Графік погашення кредиту та процентів.

Крім того, 15 листопада 2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору від 18 грудня 2006 року (т.1. а.с. 183-185), відповідно до умов якої починаючи з дати набрання чинності даної угоди процентна ставка становить 15% річних /п.3/; станом на дату укладання цієї угоди фактична заборгованість позичальника по сплаті суми кредиту становить 17267,56 доларів США /п.9.1/, заборгованість за договором складає 18981,66 доларів США /п.9.2/. При цьому, з 15 листопада 2010 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами у зв'язку з чим відбувається зміна сум щомісячних погашень заборгованості /п.9.3/. Також, було погоджено Графік повернення кредиту та сплати відсотків.

19 квітня 2012 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода №010/02-2/126/02-06/4 (т.1. а.с. 24-25), за умовами якої сторони погодили збільшити строк кредиту, встановивши дату остаточного погашення 18 березня 2022 року, збільшити відсоткову ставку до 15% річних. Графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в новій редакції.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «Райффайзен банк Аваль» належним чином виконав взяті на себе зобов'язання щодо надання кредитних коштів позичальнику ОСОБА_3 в обумовленому договором розмірі, проте, відповідачка, в свою чергу, взяті на себе зобов»язання по поверненню кредитних коштів та внесенню плати за їх користування належним чином не виконувала.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе в добровільному порядку зобов'язань за кредитним договором №010/02-2/126/02-06 від 18 грудня 2006 року, утворилася заборгованість у загальному розмірі 18642,10 доларів США, що еквівалентно 394342,50 грн., яка складається з наступних сум: борг за кредитом - 16570,05 доларів США, що еквівалентно 350511,74 грн.; борг за відсотками - 1797,76 доларів США, що еквівалентно 38028,61 грн.; пеня в розмірі 274,29 доларів США, що еквівалентно 5802,15 грн.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, 19 травня 2015 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернувся до ОСОБА_3 з письмовою вимогою про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором від 18 грудня 2006 року, але дана вимога виконана не була, позичальник не вчинила жодних дій по погашенню існуючої заборгованості, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з позовними вимогами про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_3, зокрема, посилалася на те, що підписання нею як Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/126-06 від 21 березня 2006 року, так і кредитного договору № 010/02-2/126/02-06 від 18 грудня 2006 року про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та безпосередньо її прав, як споживача кредитної послуги з боку ПАТ «Райффайзен банк Аваль», оскільки позивачці не було повідомлено про кредитні умови та інші суттєві аспекти договору, умови договору є явно несправедливими для неї, у зв'язку із чим ОСОБА_3 вважає Генеральну угоду № 010/02-2/126-06 від 21 березня 2006 року та додаток №2 - кредитний договір № 010/02-2/126/02-06 від 18 грудня 2006 року недійсними і просила їх визнати такими в судовому порядку, а також застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ч.2 ст. 230 ЦК України.

Є необґрунтованими посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у визнанні недійсними Генеральної угоди № 010/02-2/126-06 від 21 березня 2006 року та додатку №2 - кредитного договору № 010/02-2/126/02-06 від 18 грудня 2006 року, не надавши належної уваги фактам невідповідності оспорюваних угод законодавчо встановленим нормам та порушенню її прав, як споживача кредитної послуги, оскільки такі посилання ОСОБА_3 не базуються на нормах закону та спростовуються наявними матеріалами справи.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином правочин може бути визнаний судом недійсним тільки з передбачених законом підстав.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, який детально регламентує порядок визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, при укладенні між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_3 Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/126-06 від 21 березня 2006 року та в її рамках кредитного договору № 010/02-2/126/02-06 від 18 грудня 2006 року і, в подальшому, додаткових угод, сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

При цьому, із боку ОСОБА_3 будь-яких претензій щодо вказаних умов договору або окремих його частин не виникло, позичальниця була ознайомлена та повністю погодилася із умовами укладених договорів, графіками погашення грошових коштів, про що свідчить її власноручний підпис.

Крім того, із змісту кредитного договору вбачається, що всі істотні умови кредитування (зокрема, сума кредиту, строк кредиту, термін повернення кредиту, плата за користування кредитом, напрямки використання кредиту тощо) чітко, зрозуміло і однозначно вказані в першому розділі кредитного договору і не допускають іншого.

Оскільки сукупність зібраних по даній справі доказів не підтверджує існування визначених законом підстав для визнання правочинів недійсними, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 в задоволенні зустрічного позову, навівши в рішенні відповідну мотивацію.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно ч. 1,2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 дійсно отримала грошові кошти в обумовленому кредитним договором розмірі та неналежним чином виконувала взяті на себе в добровільному порядку зобов'язання по сплаті грошових коштів, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом, розмір якої підтверджується наданим банком на адресу суду детальним розрахунком.

В порушення вимог статті 81 ЦПК України, яка покладає обов'язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони ОСОБА_3 на адресу суду не було надано будь-яких об'єктивних доказів, які б спростовували наявність такої заборгованості або її конкретний розмір.

Оцінивши надані на адресу суду першої інстанції докази в їх сукупності суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність документально підтвердженої заборгованості за кредитним договором, загальний розмір якої становить 18367,81 доларів США, що в перерахунку на національну грошову одиницю за офіційним курсом НБУ становить 388540,35 грн., а також пені в розмірі 5802,15 грн. та необхідності її стягнення із відповідачки.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені ОСОБА_3, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договорів недійсними - залишити без задоволення, зазначене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак

(повний текст постанови виготовлено 12.11.2018 року)