Справа № 182/4117/16-ц
Провадження № 2/0182/265/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.03.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Рунчевої О.В.

секретаря - Нагаєвої Н.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 закладу "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Дніпропетровської обласної ради" про скасування наказів про адміністративне стягнення медичному працівнику та про відшкодування закладу матеріальної шкоди, спричиненої працівником,-

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Вона працювала фельдшером виїзної бригади ОСОБА_4 закладу «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради».

25 липня 2016 року вона отримала наказ № 312 від 21 липня 2016 року «Про відшкодування закладу матеріальної шкоди, спричиненої працівником» та наказ № 313 від 21 липня 2016 року «Про адміністративне стягнення медичному працівнику».

Наказом № 312 від 21 липня 2016 року «Про відшкодування закладу матеріальної шкоди, спричиненої працівником» стягнуто з неї спричинену закладу матеріальну шкоду в розмірі 4 670,84 грн.

Наказом № 313 від 21 липня 2016 року «Про адміністративне стягнення медичному працівнику» їй оголошена догана.

З цими наказами вона категорично не згодна з наступних підстав.

08 липня 2016 року близько 09-00 години, коли вона знаходилася на роботі (привезли хворого до амбулаторії) невідома особа у коридорі амбулаторії № 2 у м. Нікополі з кишені її халата викрала мобільний телефон «Смартфон LD G3», який належить відповідачу.

Вона негайно повідомила про це адміністрацію та написала заяву до Нікопольського відділу поліції. Її заяву зареєстрували та відкрили кримінальне провадження № 0002564 за ознаками злочину ст. 185 ч. 1 Кримінального кодексу України.

Зазначає, що її вини у крадіжці немає.

Крім того зазначила, що порушення трудових обовязків вона не скоїла. Телефон був прихований у карман її халату, ніяких умов для збереження телефону відповідачем не забезпечено. Тому порушення п. 4.4. посадової інструкції та п. 6.23 Колективного договору нею порушені не були. Притягнення до матеріальної відповідальності можливо лише за наявності вини працівника.

Також зазначила, що в порушення вимог ч. 3 ст. 136 КЗпП України відповідач у п. 2 Наказу № 312 від 21 липня 2016 року наказав бухгалтерії проводити відрахування з її заробітної плати повного розміру шкоди у розмірі 4670,84 грн.

Крім того посилалася на те, що вона, як працівник не може бути притягнена до адміністративної відповідальності та догана, яку їй оголосили, є дисциплінарним стягненням і має відповідати ст. 147-149 КЗпП України.

На підставі викладеного просить суд скасувати наказ ОСОБА_4 закладу "Нікопольська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради № 312 від 21 липня 2016 року «Про відшкодування матеріальної шкоди працівником», скасувати наказ ОСОБА_4 закладу "Нікопольська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради № 313 від 21 липня 2016 року про накладення «Про адміністративне стягнення медичному працівнику» .

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017 року (надалі - Закон № 2147-VIII), Розділом 2 якого внесено зміни до Цивільного Процесуального кодексу України та викладено його у новій редакції.

Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 05 березня 2018 року замінено відповідача ОСОБА_4 заклад «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради» на правоприємника ОСОБА_4 заклад "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Дніпропетровської обласної ради".

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила у позові відмовити у звязку з його необґрунтованістю.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом…Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи…Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач до 26 березня 2018 року працювала на посаді фельдшера виїзної бригади ОСОБА_4 закладу «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради».

Наказом № 312 від 21 липня 2016 року «Про відшкодування закладу матеріальної шкоди, спричиненої працівником» з позивача, як з фельдшера виїзної бригади ОСОБА_4 закладу «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради» стягнуто спричинену закладу матеріальну шкоду в розмірі 4670, 84 грн., бухгалтерії наказано проводити відрахування із заробітної плати позивача згідно ст. ст. 128, 136 КЗпП України (а.с. 6).

Наказом № 313 від 21 липня 2016 року «Про адміністративне стягнення медичному працівнику» позивачу як фельдшеру виїзної бригади ОСОБА_4 закладу «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради» за нанесену закладу матеріальну шкоду, порушення трудових обовязків, щодо бережливого ставлення до майна закладу, зазначених у ч. 2 ст. 131, ст. 139 КЗпП України, п. 4.4 посадової інструкції та п. 6.23 Колективного договору закладу, а саме недбалого та неуважного відношення до схоронності майна оголошено догану. Позивача суворо попереджено про недопустимість порушення посадової інструкції та недбалого і неуважного відношення до схоронності майна закладу (а.с. 7).

Наказом № 349 від 12 серпня 2016 року дії наказу № 312 від 21 липня 2016 року «Про відшкодування закладу матеріальної шкоди, спричиненої працівником» призупинено на період до закінчення розслідування справи та отримання будь-яких результатів розслідування за фактом таємного викрадення майна ОСОБА_4 закладу «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради» за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 21).

Як вбачається зі змісту оспорюваних наказів, підставами для їх винесення стало те, що 08 липня 2016 року позивачем, як фельдшером виїзної бригади ОСОБА_4 закладу «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради» було нанесено матеріальну шкоду закладу, що полягає в порушенні нею трудових обовязків щодо бережливого ставлення до майна закладу, зазначених у ч. 2 ст. 131, ст. 139 КЗпП України, п. 4.4 посадової інструкції та п. 6.23 Колективного договору закладу, а саме недбалого та неуважного відношення до схоронності майна, що призвело до викрадення мобільного телефону (смардфону) «Смартфон Lg G3 D690» шляхом вільного доступу з кишені халата позивача. За підрахунками бухгалтерії (згідно ст. 135 ? КЗпП України) розмір матеріальної шкоди становить 4670,84 грн.

З матеріалів справи вбачається, зокрема довідки Нікопольським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 21 липня 2016 року що за фактом таємного викрадення майна відповідача, за ознаками злочину ст. 185 ч. 1 КК України відкрито кримінальне провадження № 0002564.

В довідці також зазначено про те, що 08.07.2016 року близько 09-00 годині, невідома особа, шляхом вільного доступу, знаходячись в коридорі амбулаторії № 7 у м. Нікополі по вул. Електрометалургів, таємно, шляхом вільного доступу, з кишені халата ОСОБА_3, викрала мобільний телефон «Смартфон Lg G3 », який належить відповідачу. Сума завданої шкоди 5000 грн. (а.с. 8).

Згідно повідомлення ОСОБА_5, старшого слідчого Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 08.06.2017 року, на даний час особа, яка вчинила даний злочин не встановлена та за погодженням з прокурором 11.07.2016 року було прийнято рішення про закриття даного кримінального правопорушення за ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України (а.с. 32, а.с.42).

Згідно ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно п. 4.4. посадової інструкції фельдшера (медичної сестри) станції (відділення) швидкої невідкладної медичної допомоги в функціональні обовязки позивача входить забезпечення збереження матеріальних цінностей виїзної бригади швидкої медичної допомоги, їх раціонального використання та звітування про свою роботу.

Згідно п. 6.23 Колективного договору між головним лікарем та первинною профспілковою організацією комунальний заклад «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, схвалено конференцією трудового колективу 15 червня 2012 року, протокол № 3, працівники закладу зобовязуються: дбайливо та раціонально використовувати майно підприємства, не допускати його пошкодження чи знищення.

Водночас власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту (ст. 141 КЗпП України).

Згідно з абз. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Обовязковими умовами настання матеріальної відповідальності працівника є:

1) пряма дійсна шкода;

2) протиправна поведінка працівника;

3) вина в діях чи бездіяльності працівника;

4) прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов'язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність.

Обов'язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. За приписами КЗпП України матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди.

Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки).

У трудовому праві діє презумпція відсутності вини працівника, а тому обовязок доведення вини працівника у спричинені підприємству шкоди, покладається саме на роботодавця, тобто у даному випадку на відповідача.

Причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий зв'язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності.

З наведеного слід зазначити, що відсутність підстав чи однієї з обовязкових умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду.

При цьому відповідно до ст.138 КЗпП України тягар доказування в суді наявності умов, передбачених ст.130 КЗпП України, покладається на власника.

Відповідно до ч. 1,2 ст.131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.

Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Крім того, обов'язок правильно організувати працю працівників, забезпечити її належний процес у різних, у тому числі й несприятливих трудових ситуаціях, а також попередження можливих збитків згідно статей 21, 141 КЗпП України лежить на власнику або уповноваженому ним органу.

Однак представником відповідача, ОСОБА_2, всупереч викладених норм чинного законодавства, в обґрунтування своїх заперечень проти заявлених позовних вимог, не доведено перед судом, що саме протиправними діями (бездіяльністю) позивача було завдано матеріальну шкоду, не доведено вини відповідача у її заподіянні. Також не доведено порушення п. 6.23 Колективного договору закладу та п. 4.4. посадової інструкції ОСОБА_3, оскільки порушення збереження матеріальних цінностей виїзної бригади швидкої медичної допомоги з вини позивача, пошкодження або знищення майна підприємства не мало місця.

Відповідно до положень ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно до положень ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку.

Між тим, не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов'язаний сам доводити свою невинуватість.

Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється противоправне винне невиконання або неналежне виконання працівником його трудових обов'язків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов'язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

А, отже, суд приходить до висновку, що і накладатися догана може лише у разі вчинення працівником дисциплінарного проступку, за відсутності вини працівника не може бути застосований такий захід стягнення.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні, що догана винесена у звязку з недбалим ставленням до майна закладу та порушень положень КЗпП України, п. 4.4. посадової інструкції позивача та п. 6.23 Колективного договору закладу, внаслідок чого було скоєно крадіжку, не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими.

Доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 178, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 21, 130, 131, 138, 139, 11, 147, 149 КЗпП України,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 закладу "Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф" Дніпропетровської обласної ради" про скасування наказів про адміністративне стягнення медичному працівнику та про відшкодування закладу матеріальної шкоди, спричиненої працівником - задовольнити.

Скасувати наказ ОСОБА_4 закладу "Нікопольська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради № 312 від 21 липня 2016 року про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої ОСОБА_3.

Скасувати наказ ОСОБА_4 закладу "Нікопольська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради № 313 від 21 липня 2016 року про накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя: ОСОБА_6