233 № 233/4390/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
13 листопада 2018 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі :
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
секретаря Теліціної О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
23 серпня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності від 28 жовтня 1999 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 жовтня 1999 року вона є співвласницею будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в якому зареєстрована її донька -ОСОБА_2 З серпня 2013 року відповідач в належному позивачці будинку не мешкає, оскільки змінила місце проживання з власної волі та переїхала до Російської Федерації. Реєстрація ОСОБА_2 в належному позивачці будинку має наслідком порушення її прав як власниці, у зв'язку з чим ОСОБА_1 просить визнати відповідача ОСОБА_2 особою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала заявлені позовні вимоги та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з*явилась, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснили, що є родичами сторін по справі і їм відомо, що ОСОБА_2 з 2013 року з власної волі перестала мешкати в будинку АДРЕСА_1, оскільки переїхала за місцем проживання свого чоловіка до м.Нижній Новгород Російської Федерації. Будь-яких перешкод у проживанні в зазначеному будинку позивачка доньці не чинила.
З'ясувавши позицію позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 28 жовтня 1999 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 жовтня 1999 року є співвласником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4,5). Іншим співвласником вказаного будинку, як вбачається зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 жовтня 1999 року, є ОСОБА_5 (а.с.5).
Відповідно до довідки КП «Служба єдиного замовника» від 16 серпня 2018 року № 2176 (а.с.9) та будинкової книги (а.с.6) в будинку АДРЕСА_1 зареєстрована, окрім інших осіб, і відповідачка по справі - ОСОБА_2
Як вбачається з акту перевірки паспортного режиму від 16 серпня 2018 року (а.с.7), ОСОБА_2 не мешкає в будинку АДРЕСА_1 Донецької області з серпня 2013 року (а.с.7).
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Приймаючи до уваги, що відповідачка ОСОБА_2 з власної волі не проживає в належному позивачці будинку за адресою : АДРЕСА_1 з 2013 року без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачкою права права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням зазначеного будинку.
В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідачку по справі.
На підставі 150 ЖК України, ст.ст. 317,319,391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України , -
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов*язані із сплатою судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя