Головуючий суду 1 інстанції - Архипенко А.В.
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В.М.
Справа № 423/1136/15-ц
Провадження № 22-ц/810/288/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Дронської І.О., Єрмакова Ю.В.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідачі- Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України

Лисичанська місцева прокуратура в особі Попаснянського відділу, Попаснянський відділ поліції головного управління Національної поліції у Луганській області, Міністерство внутрішніх справ України, Генеральна прокуратура України, Прокуратура Луганської області, Головне управління Національної поліції у Луганській області, Попаснянський районний відділ Міністерства Внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та першого заступника прокурора Луганської області

на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 07 серпня 2018 року, ухваленого у складі суду Архипенко А.В.,

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Державної Казначейської служби України, Міністерства фінансів України, Лисичанської місцевої прокуратури в особі Попаснянського відділу, Попаснянського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Луганській області, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Попаснянського РВ Головного управління МВС України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії, Прокуратури Луганської області, Головного управління національної поліції в Луганській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури і суду,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаними вимогами, в обґрунтування яких зазначив, що 27 березня 2012 року прокурором Луганської області щодо позивача було безпідставно порушено кримінальну справу № 37/12/9054 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, якого він не скоював. Досудове розслідування по справі проводилось старшим слідчим прокуратури Попаснянського району Кіриним Д. Ю., яким було порушено норми процесуального права. До порушення кримінальної справи слідчий Кірин Д.Ю. 23 березня 2012 року вчинив ряд незаконних дій та порушив права позивача. В порушення вимог п.2.1; 3.2; 3.4 «Інструкції про порядок прийому, реєстрації і розгляду в органах прокуратури України заяв і повідомлень про злочини» виїхав в с. Калиново на неіснуюче місце пригоди де в його кабінеті голови Калинівської селищної ради здійснив обшук за відсутності рішення суду та оформив протокол огляду місця події. При виконанні цих дій були порушені права позивача на правову допомогу, здійснено обшук не тільки кабінету а і його одежі, яка була одягнута на ньому, обшук його особистих речей. В якості понятих були присутні зацікавлені особи, які співпрацювали з міліцією. В ході вказаних дій позивач переніс стрес, у нього трапився серцевий напад, після чого він опинився у неврологічному відділенні Попаснянської центральної районної лікарні в стані ішемічного інсульту в басейні ВБС.

12.04.2012 року слідчим Кіриним Д. Ю. позивачу було пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

14 травня 2012 року слідчий Кірин Д. Ю. виніс постанову про відсторонення ОСОБА_3 від займаної посади голови Калинівської селищної ради на період досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи в суді.

Рішенням сесії Калинівської селищної ради № 22/1 від 16 червня 2012 року позивач був відсторонений від займаної посади.

16.05.2012 року слідчий Кірин Д.Ю. виніс постанову про накладення арешту на майно, а саме: земельну ділянку площею 4,81 га., яка розташована за межами населеного пункту на території Калинівської селищної ради Попаснянського району.

24 травня 2012 року кримінальна справа за обвинуваченням позивача у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України була спрямована до Попаснянського районного суду Луганської області для розгляду по суті.

01 червня 2012 року постановою Попаснянського районного суду йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 03.10.2013 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину. Апеляційним судом Луганської області ухвалою від 17.02.2014 року скасовано вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 03.10.2013 року та направлено кримінальну справу № 37/12/9054 прокурору Попаснянського району для організації проведення додаткового досудового розслідування. Вказана кримінальна справа, як кримінальне провадження , була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30000138 від 25.02.2014 року за ознаками ч.3 ст.368 КК України за заявою ОСОБА_5 про вимагання в нього хабара.

24 квітня 2015 року прокурором Попаснянського району Самсонюк І.С. прийнята постанова про скасування постанови слідчого прокуратури Кірина Д. Ю. від 14 травня 2012 року про відсторонення позивача від посади голови Калинівської селищної ради.

01 липня 2015 року заступник начальника СВ Попаснянського РВ Константинов Ю.М. виніс постанову про скасування постанови слідчого Кірина Д. Ю. від 16.05.2012 року про накладення арешту на майно позивача. 10 вересня 2015 року прокурор прокуратури Попаснянського району Луганської області Неустроєва В.В. винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0000138 від 25.02.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 276 та п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Позивач зазначив, що незаконні дії органу досудового слідства, прокуратури і суду тривали з 27 березня 2012 року до 10 вересня 2015 року. Запобіжний захід до нього було застосовано з 01.06.2012 року до 01.07.2015 року на протязі трьох років і одного місяця. Відстороненим з посади перебував з 14.05.2012 року до 24.04.2015 року протягом майже трьох років, його майно перебувало під арештом трьох років і майже двох місяців. Вважає, що були порушені його конституційні права та свободи незаконними діями органів досудового розслідування, оскільки фактично йому були заподіяні страждання внаслідок психологічного впливу при допитах слідчим та під час судових засідань, порушились та змінились у негативний бік життєві зв'язки, погіршились відносини з оточуючими, він був позбавлений можливості реалізації своїх звичок і бажань, його стан здоров'я погіршився, під час досудового розслідування, кримінальної справи відносно нього у 2012 році, у нього стався серцевий напад, він був вимушений пройти курс лікування. Відшкодування моральної шкоди передбачено законом України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У зв'язку з викладеним просив суд стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди з Державного казначейства України у розмірі 1 000 000 грн. та судові витрати. Під час розгляду справи позивач уточнював заявлені вимоги. 21 травня 2018 року ОСОБА_3 було уточнено позовну заяву, в якій , просив суд стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у зв'язку з незаконними притягненням до кримінальної відповідальності з Державного Казначейства України 2 680 560 грн, витрати за надання правової допомоги у розмірі 12955,00 грн., витрати за проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 14880,00 грн.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Суд стягнув з Державного казначейства України на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 152 634, 00 грн. , зобов'язав Державне казначейство України списати у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України кошти в розмірі 151 634, 00 грн., стягнув з прокуратури Луганської області на користь позивача судові витрати в розмірі 27 835, 00 грн. В іншій частині вимог суд відмовив. Судовий збір віднесено на рахунок держави.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в мотивувальній частині рішення суд виклав не всі факти обмеження органом досудового розслідування, прокуратурою та судом прав ОСОБА_3, що підтверджені доказами, які були досліджені судом, що негативно вплинуло на визначення судом розміру відшкодування моральної шкоди. Суд не врахував письмові докази, якими підтверджується завдання ОСОБА_3 моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності незаконного обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконного допиту в якості підозрюваного, обвинуваченого, незаконного проведення обшуку, незаконного відсторонення від посади, незаконного накладення арешту на майно і проведення слідчим процесуальних дій з порушенням норм процесуального права.

По справі було призначено судово-психологічну експертизу. Висновком судово-психологічної експертизи № 2456 встановлено, що в межах наданих на дослідження матеріалів справи, можливий орієнтовний розмір грошової компенсації за завданні страждання (моральну шкоду) позивачеві може складати 720 розмірів мінімальної заробітної плати. Суд першої інстанції не дав оцінки мотивувальній частині цього висновку. Викладений у висновку експерта психологічний аналіз емоційного стану ОСОБА_3 до притягнення його до кримінальної відповідальності і після, свідчить про характер та обсяг страждань перенесених позивачем, їх тривалості, можливості відновлення. Суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення не виклав докази про погіршення стану здоров'я позивача під час проведення слідчих дій за його участю під час досудового розслідування та не врахував їх при визначенні розміру стягнення моральної шкоди.

В мотивувальній частині судового рішення не викладені обставини на які посилається позивач ОСОБА_3 в своїй позовній заяві, а саме про порушення вимог п.2 ст. 8 Закону України «Про оперативно - розшукову діяльність» та іншого законодавства під час досудового розслідування. В порушення вимог закону органами досудового розслідування були застосовані технічні засоби з метою отримання інформації 23.03.2012 року за відсутності судового рішення та до відкриття кримінальної справи.

Після отримання кримінальної справи на додаткове досудове розслідування, справа була передана слідчому відділу Попаснянського відділу ГУНП в Луганській області. Органом досудового розслідування були порушені вимоги ст.7, 28, 219 КПК України, чим підтверджується обмеження прав і свобод ОСОБА_3 шляхом порушення чинного КПК України і ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність».

Скаржник зазначив, що судом першої інстанції не надана оцінка факту незаконного арешту майна позивача ОСОБА_3 Позивач не міг використовувати своє право приватної власності на землю, яке органом досудового незаконно було обмежено. Суд першої інстанції при визначені розміру відшкодування моральної шкоди не врахував факт незаконного застосування до позивача ОСОБА_3 запобіжного заходу Попаснянським районним судом у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання 01 червня 2012 року. Факт незаконного застосування до позивача ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання з 01 червня 2012 року підтверджується постановою Попаснянського районного суду, яка була скасована постановою органу досудового розслідування тільки 01 липня 2015 року. Запобіжний захід обмежив право позивача на свободу пересування за його бажанням і по його необхідності, ОСОБА_3 не мав право виїхати на відпочинок, провідати родичів, знайомих, поїхати на лікування. Посилається на те, що суд не врахував, що його незаконно було відсторонено з посади (роботи) голови Калинівської селищної ради. Факт незаконного відсторонення позивача ОСОБА_3 з посади голови Калинівської селищної ради підтверджується постановою слідчого прокуратури Кіріна Д.Ю. від 14 травня 2012 року, яким було відсторонено на весь час досудового розслідування і слухання справи в суді. Рішенням сесії Калинівської селищної ради № 22/1 від 12 червня 2012 року на вимогу прокуратури і на підставі постанови, ОСОБА_3 було відсторонено від посади незаконно. Тільки 24 квітня 2015 року постановою прокурора Попаснянського району Самсонюка І. була скасована постанова слідчого від 14 травня 2012 року. Суд неправильно застосував норм матеріального права при визначені розміру моральної шкоди, визначив відшкодування шкоди в розмірі 152634 грн., що не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості. У зв'язку з викладеним просить суд апеляційної інстанції змінити мотивувальну та резолютивну частини рішення Попаснянського районного суду від 07 серпня 2018 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути на користь позивача ОСОБА_3 з Державної казначейської служби України 2 680 560 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у зв'язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності та зобов'язати Державну Казначейську службу України списати ці кошти у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на виплату позивачу ОСОБА_3 в якості компенсації завданої моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції першим заступником прокурора Луганської області подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що прокуратура Луганської області погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 та вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 152634, 00 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією позивачу за завдану моральну шкоду у співставленні із обставинами справи та наслідками порушення його прав, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості. Не оспорюючи рішення суду в частині наявності підстав для стягнення моральної шкоди, вважає, що оскаржуване рішення суду щодо розміру судових витрат, які підлягають стягненню з прокуратури Луганської області у розмірі 27 835 грн. не відповідає дійсним обставинам справи та винесено з порушенням норм процесуального права. Позивачу підлягають відшкодуванню сплачені ним і документально підтверджені витрати на проведення судової психологічної експертизи та правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог. У зв'язку з викладеним просить суд змінити рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 07.08.2018 в частині стягнення з прокуратури Луганської області на користь ОСОБА_3 судових витрат по справі, зменшивши їх розмір з 27835 грн. до 1586 гривень.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 07 серпня 2018 року визнано неподаною та повернуто скаржнику.

01 жовтня 2018 року на адресу апеляційного суду від прокуратури Луганської області надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 необґрунтовані та не підлягають задоволенню. У рішенні суду зазначено всі основні процесуальні дії кримінального провадження. Перераховані в апеляційній скарзі процесуальні заходи є складовими кримінального провадження і мали місце у період перебування ОСОБА_3 під слідством і судом з 27.03.2012 року по 10.09.2015 року. Судом досліджено висновок експерта та взято його до уваги під час визначення розміру моральної шкоди, про що свідчить мотивувальна частина рішення суду. Висновок експерта не відповідає вимогам закону. В основу висновку судово-психологічної експертизи покладено дослідження емоційного стану позивача, яке сприймалося експертом безпосередньо під час проведення експертизи. При цьому, експертом, якому позивач повідомляв, що є внутрішньо переміщеною особою та перебував у зоні проведення бойових дій, не досліджено можливість взаємозв'язку емоційного стану позивача з подіями, які відбуваються на території Луганської області протягом останніх років, а також тими факторами, що позивач на даний час проживає не у власному будинку, а у родичів, а його будинок та інше майно залишилось на тимчасово окупованій території. Крім цього, експертом не звернуто увагу на факт смерті сина у період перебування ОСОБА_3 під слідством і судом, що також суттєво вплинуло на його емоційний стан. ОСОБА_3 у відповідності до вимог ЦПК України не надано належних, допустимих та достовірних доказів щодо погіршення стану здоров'я у період притягнення його до кримінальної відповідальності

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 Міністерство Внутрішніх справ України зазначило, що Міністнрство Внутрійшніх справ України заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та вважає, що рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 07.08.2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 на апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області зазначено, що апеляційна скарга прокуратури Луганської області не підлягає задоволенню, оскільки ухвалою суду першої інстанції підтверджується призначення експертизи судом, тому позивач має повне право на відшкодування вартості експертизи. Суд першої інстанції врахував ці норми процесуального права, а також те, що спір виник внаслідок незаконних дій відповідача прокуратури Луганської області, прокурор якої постановою від 27 березня 2012 року незаконно порушив відносно ОСОБА_3 кримінальну справу за ч.3 ст. 368 КК України та допустив незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, відсторонення з посади, арешт майна, волокніту по справі після скасування вироку і направлення справи прокурору на додаткове досудове розслідування.

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратури Луганської області Державною казначейською службою зазначено, що при визначені грошового відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції, з висновками якого погоджується апелянт, розраховано моральну шкоду, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», яка станом на 01.01.2018 року складає 3723, 00 грн. , однак слід застосовувати для розрахунку мінімальну заробітну плату у розмірі 1 600, 00 грн. Судом першої інстанції помилково визначено особу з якої стягнуто кошти, про, що не зазначено в апеляційній скарзі. Моральна шкода підлягає стягненню з не з юридичної особи, а з державного бюджету. Стосовно доводів апелянта щодо стягнення з прокуратури Луганської області судових витрат у розмірі 27 835 грн державна казначейська служба погоджується з необґрунтованим завищенням судом розміру судових витрат при частковому задоволенні позову та підтримує доводи прокуратури в цій частині апеляційної скарги в повному обсязі.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явився, про час і місце повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції». Його інтереси в судовому засіданні представляла його представник -ОСОБА_9, яка в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтримала, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі. Апеляційну скаргу прокуратури Луганської області не визнала вважає, що підстав для задоволення скарги прокуратури Луганської області не має.

В судовому засіданні представник прокуратури Луганської області підтримав апеляційну скаргу прокуратури Луганської області, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 не визнав, вважає, що підстав для задоволення його апеляційної скарги не має.

В судове засідання представник Державної казначейської служба України, Міністерства фінансів України, Лисичанської місцевої прокуратури, Попаснянського відділу поліції головного управління Національної поліції у Луганській області, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратура України, Головного управління Національної поліції у Луганській області, Попаснянського районного відділу Міністерства Внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлені у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 372 ЦПК України неяка інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заявлені вимоги ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені наступні обставини: 27 березня 2012 року прокурором Луганської області щодо ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу № 37/12/9054 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. Вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 03.10.2013 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п'ять років з позбавленням права займати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки з позбавленням 8-го рангу державного службовця, без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України суд звільнив його від відбуття основного покарання з випробуванням строком на три роки, з позбавленням 8-го рангу державного службовця без конфіскації майна. Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 17 лютого 2014 року вирок Попаснянського районного суду від 03.10.2013 року скасовано та справу направлено прокурору Попаснянського району для проведення додаткового розслідування. Постановою прокурора прокуратури Попаснянського району Луганської області від 10 вересня 2015 року закрито кримінальне провадження № 0000138 від 25.02.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 276 та п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок державного бюджету, передбаченої Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Колегія суддів судової палати погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частин першої, п'ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Статтями першою, другою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено, що шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди виникає у разі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

Згідно з частинами першою, шостою статті 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (частини друга, третя статті 13 Закону України).

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі №126/303/17.

Суд правильно встановив, що позивач перебував під кримінальним переслідуванням з дня порушення кримінальної справи - з 27.03.2012 року, по день закриття кримінального провадження щодо нього - по 10.09.2015 року - загалом 41 місяць.

Разом з тим, колегія суддів судової палати погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_11, що при визначені розміру моральної шкоди, суд не врахував надані письмові докази щодо незаконного обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконного проведення обшуку, незаконного відсторонення від посади, незаконного накладення арешту на майно і проведення слідчим процесуальних дій з порушенням норм процесуального права.

В судовому засіданні встановлено, що 23.03.2012 року в кабінеті голови Калинівської селищної ради проведено обшук за відсутності рішення суду, за наслідками вказаної дії було складено протокол огляду місця події (т.с.1 а.с.119-126). Вказані дії були проведені до порушення кримінального провадження.

12.04.2012 року слідчим Кіриним Д. Ю. (т.с.1 а.с.142-144) позивачу було пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

14 травня 2012 року слідчий Кірин Д. Ю. виніс постанову про відсторонення ОСОБА_3 від займаної посади голови Калинівської селищної ради на період досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи (т.с.1 а.с.149).

Рішенням сесії Калинівської селищної ради № 22/1 від 16 червня 2012 року позивач був відсторонений від займаної посади.

16.05.2012 року слідчий Кірин Д. Ю виніс постанову про накладення арешту на майно, а саме: земельну ділянку площею 4,81 га., яка розташована за межами населеного пункту на території Калинівської селищної ради Попаснянського району (т.с.1 а.с.150).

24 травня 2012 року затверджено обвинувальний висновок по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст. 368 КК України (т.с.1 а.с.158-178).

01 червня 2012 року постановою Попаснянського районного суду позивачу обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (т.с.1 а.с.179).

Вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 03.10.2013 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину. Апеляційним судом Луганської області ухвалою від 17.02.2014 року скасовано вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 03.10.2013 року та направлено кримінальну справу № 37/12/9054 прокурору Попаснянського району для організації проведення додаткового досудового розслідування. Вказана кримінальна справа, як кримінальне провадження, внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30000138 від 25.02.2014 року за ознаками ч.3 ст.368 КК України за заявою ОСОБА_5 про вимагання в нього хабаря.

24 квітня 2015 року Постановою прокурора Попаснянського району Самсонюк І.С. від 24 квітня 2015 року скасована постанова слідчого прокуратури Кіріна Д. Ю. від 14 травня 2012 року про відсторонення позивача від посади голови Калинівської селищної ради (т.с. 1 а.с.16).

Постановою заступника начальника СВ Попаснянського РВ Константинова Ю.М. від 01 липня 2015 року скасовано постанову слідчого Кірина Д. Ю. від 16.05.2012 року про накладення арешту на майно позивача.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 17 лютого 2014 року встановлено, що в порушення вимог ст.8 п.18 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» застосування технічних засобів для отримання інформації провадилося без рішення суду.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до ст.23 ЦПК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції правильно визначив, що для відшкодування моральної шкоди підлягає застосуванню розмір моральної шкоди встановлений Законом України «Про Державний бюджет України» на 01 січня 2018 року в розмірі 3 723, 00 грн.

Суд дослідив та взяв до уваги висновок судово-психологічної експертизи №2456 від 30.06.2017 року, згідно якого ситуація, що досліджувалася за справою є психо травмувальною для ОСОБА_3

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з розміром такого відшкодування.

У п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Виходячи із системного аналізу положень ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», враховуючи закріплені у цивільному законодавстві вимоги розумності, виваженості і справедливості, апеляційний суд приходить до висновку про збільшення визначеного судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди,

Враховуючи встановлені судом обставини, апеляційний суд приходить до висновку про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 200 000, 00 грн., зміну рішення суду у цій частині і стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунка Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_3 у відшкодування завданої йому у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом 200 000, 00 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів судової палати відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині того, що при визначені розміру моральної шкоди суд не врахував, що після направлення кримінальної справи на додаткове досудове розслідування органами досудового розслідування строки досудового розслідування не подовжувалися, у зв'язку з чим ОСОБА_3 звертався зі скаргами до прокурора Луганської області, Генерального прокурора, оскільки довготривале розслідування та порушення розумних строків розслідування кримінальної справи саме по собі не є підставою для відшкодування шкоди відповідно до ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" не передбачено відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків суду не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, які були дослідженні судом та їм надана правова оцінка.

Колегія суддів судової палати погоджується з доводами апеляційної скарги прокуратури Луганської області, що судом першої інстанції при вирішенні питання про відшкодування судових витрат в частині оплати правничої допомоги та витрат за проведення експертизи порушено вимоги ст.141 ЦПК України. Оскільки рішення суду в частині визначеного розміру моральної шкоди підлягає зміні, то і рішення суду в частині визначення розміру судових витрат також підлягає зміні.

Задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції в резолютивній частині рішення одночасно стягнув з Державного Казначейства України суму моральної шкоди та зобов'язав Державне Казначейство України списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету грошові кошти, що свідчить про подвійне стягнення грошових сум.

Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Покладаючи відшкодування завданої моральної шкоди на державу, суд зобов'язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі

У зв'язку з викладеним, з резолютивної частини рішення слід виключити абзац третій щодо зобов'язання державного казначейства України списати у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України кошти в розмірі 152634, 00 грн.

Відповідно до ч.ч.2, 6 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи загальна сума витрат за надання правової допомоги склала 12955, 00 грн., позивачем сплачено 14 880, 00 грн. за проведення судово-психологічної експертизи (т.с.3 а.с.182). Оскільки заявлені вимоги позивача задоволено частково, то з прокуратури Луганської області на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2076, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374,376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокуратури Луганської області задовольнити частково.

Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 07 серпня 2018 року змінити в частині визначеного розміру моральної шкоди та судових витрат.

Стягнути з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2, у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури - 200 000 ( двісті тисяч) грн.

Стягнути з прокуратури Луганської області (), м. Сєвєродонецьк, Луганська область вул. Б.Ліщини, 27 на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати у розмірі 2076 (дві тисячі сімдесят шість) грн. 80 коп.

Виключити з резолютивної частини рішення абаз 3 щодо зобов'язання Державного казначейства України списати у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України кошти в розмірі 152634, 00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2018 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді : І.О. Дронська

Ю.В. Єрмаков