Провадження № 22-ц/783/4220/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 квітня 2017 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: Львівського комунального підприємства «Старий Львів», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про приведення балкону до попереднього стану,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 за участю третіх осіб: ЛКП «Старий Львів», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про приведення балкону до попереднього стану. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності Львівської міської ради, на обслуговуванні ЛКП «Старий Львів». Власником квартири №7Бу будинку є ОСОБА_2, яка без дозвільних документів самовільно пробила дверний проріз із влаштуванням балкону. Просила суд зобов'язати ОСОБА_2 за власні кошти демонтувати самовільно влаштований балкон зі сторони подвір'я будинку з приміщення мезоніну квартири.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Зобов»язано ОСОБА_2 - власника квартири АДРЕСА_1 за власні кошти демонтувати самовільно влаштований каркас балкону зі сторони подвір'я будинку АДРЕСА_2 з приміщення мезоніну квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Галицької районної адміністрації Львівської міської ради судовий збір 1 218,00 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, неправильно надана оцінка доказів у справі. Посилається на те, що право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, а звернення до суду особи, якій не належить право вимоги є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи не порушено. Зазначає, що аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 19.11.2014р. у справі №6-180цс14, однак, суд першої інстанції даного положення не врахував. Стверджує, що позивач звернувся до суду з посиланням на Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, тобто з метою реалізації власних повноважень, а не з метою захисту порушених прав. Вважає, що спори, які виникають з приводу самочинного будівництва, є публічно-правовими, оскільки виникають за участю суб'єкта владних повноважень і справи за позовом такого суб'єкта належать до юрисдикції адміністративних судів. Зазначає, що у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта, а тому Галицька районна адміністрація Львівської міської ради не має законодавчих підстав для звернення до суду з даним позовом, оскільки не є органом державного архітектурно-будівельного контролю. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не дослідив технічної можливості виконання вимог позивача щодо здійснення демонтажу та відсутності негативних наслідків для будинку внаслідок виконання таких робіт. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. (а.с.5).

Актом - попередження ЛКП «Старий Львів» від 13.05.2015 року, ОСОБА_2 зобов'язано терміново припинити будівельні роботи, а саме самовільне пробиття дверного прорізу з влаштуванням балкону. (а.с.6)

Постановою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №225 від 25.06.2015 року на ОСОБА_2 накладено штраф за проведення ремонтних робіт по переплануванню квартири. (а.с.7)

03.07.2015 року комісією ЛКП «Старий Львів» складено акт про те; що в кімнаті пл.19,1 м2 (мезонін) з віконного прорізу пробито дверний проріз та влаштовано балкон у подвір'я будинку АДРЕСА_2. (а.с.8)

13.07.2015 року головою Галицької районної адміністрації ЛМР прийнято розпорядження №282 «Про відновлення віконного прорізу та демонтаж балкону зі сторони подвір'я будинку на з приміщення мезоніну квартириАДРЕСА_1». Розпорядженням затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (витяг з протоколу №25 від 07.07.2015 року), а саме зобов'язано ОСОБА_2 за власні кошти відновити віконний проріз взамін самовільно влаштованого дверного та демонтувати самовільно влаштований балкон. (а.с.9-10)

25.07.2015 року комісією ЛКП «Старий Львів» складено акт про те, що ОСОБА_2 частково виконано вимоги розпорядження, а саме відновлено віконний проріз. (а.с.12)

Рішенням виконкому Львівської обласної ради від 28.10.1987 року, будинок на АДРЕСА_1 віднесено до пам'яток культурної спадщини.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон) забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця пам'ятки, їхні частини, пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно.

Згідно до ст.26 Закону, ремонт та реставрація пам'яток національного значення здійснюється лише за наявності письмового дозволу центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ними науково - проектної документації.

Відповідно до ст.47 Закону, юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам'яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов'язані відновити пам'ятки та їхні території, а якщо відновлення неможливе - відшкодувати шкоду відповідно до закону.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачкою самовільно встановлено каркас балкону в будинку, який віднесено до пам'яток культурної спадщини.

Висновки суду відповідають вказаним вище доказам та положенням закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, а звернення до суду особи, якій не належить право вимоги є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи не порушено, і твердження, що позивач звернувся до суду з посиланням на Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, тобто з метою реалізації владних повноважень, а не з метою захисту порушених прав, не можуть прийматись до уваги.

Так, відповідно до ст.3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належить виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Згідно з положеннями ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на національні, культурні та історичні цінності встановлюються законом.

А відтак, виходячи з вище вказаних положень закону та встановлених обставин справи, які стверджують, що відповідачкою по справі, як власником квартири, що перебуває в будинку, віднесеному до пам'яток культурної спадщини, вчинено дії по облаштуванню каркасу балкону, тобто порушено ст.22 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ст.319 ЦК України колегія суддів вважає, що правовідносини сторін не є публічними, а є цивільно-правовими відносинами.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що спори щодо самочинного будівництва, є публічно-правовими, оскільки виникають за участю суб'єкта владних повноважень і справи за позовом такого суб'єкта належать до юрисдикції адміністративних судів та посилання, що Галицька районна адміністрація Львівської міської ради не має законодавчих підстав для звернення до суду з даним позовом, оскільки не є органом державного архітектурно-будівельного контролю визнаються колегією суддів безпідставними, так як позивачем з цих підстав позов не заявлявся і суд першої інстанції дав правильну оцінку такому покликанню відповідачки, обґрунтовано визнавши, що спір є цивільно-правовим.

Також не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги посилання на те, що першої інстанції не дослідив технічної можливості виконання вимог позивача щодо здійснення демонтажу та відсутності негативних наслідків для будинку внаслідок виконання таких робіт, оскільки технічна можливість виконання вимог щодо здійснення демонтажу не була предметом спору.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст складено 11.05.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.