РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року

м. Рівне

Справа № 556/656/18

Провадження № 22-ц/4815/357/18

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Котик Л.О.

Рішення ухвалене в смт. Володимирець

Дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В., судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Собіщицька сільська рада Володимирецького району Рівненської області про відшкодування витрат, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Собіщицька сільська рада Володимирецького району Рівненської області про відшкодування витрат.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_4. До дня смерті останньої вони проживали однією сім»єю, вели спільне господарство. Позивач постійно здійснював догляд та надавав допомогу матері. Всі витрати на поховання ОСОБА_4 поніс також він, що стверджується відповідними чеками та рахунками. Загальна вартість понесених ним витрат на поховання матері становить 8420 грн. Однак одноразову допомогу на поховання отримала сестра - відповідачка ОСОБА_3, яку не використала за призначенням.

Вище вказані витрати на поховання є необхідною складовою комплексу заходів та обрядових дій при похованні померлого та підлягають відшкодуванню відповідно до положень ст. 1232 ЦК України, та ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

І оскільки відповідачка не бажає добровільно відшкодовувати понесені позивачем витрати на поховання матері, останній звернувся з позовом про стягнення даних коштів у судовому порядку.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.09.2018 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Собіщицька сільська рада Володимирецького району Рівненської області про відшкодування витрат відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що першої інстанції прийшов до помилкових висновків в тому, що відповідач не повинна відшкодовувати позивачу його витрати на поховання, кошти на які були нею отримані. Такі висновки обґрунтовані тим, що відповідач не є спадкоємцем своєї матері. Оскільки подала заяву про відмову від спадщини і тому на неї не покладається обов'язок по відшкодуванню витрат на поховання.

Вважає, що з матеріалів слідує та встановлено судом, що мати сторін померла, позивач за власні кошти її поховав, а відповідач в той час отримала кошти на поховання, які не спрямувала на поховання матері.

Вказує на не, що висновки суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог позивача не відповідають дійсним обставинам справи та є помилковими.

За наведених підстав просив рішення Володимирецького районного суду від 12.09.2018 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5, вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції.

Вказує на те, що позивач безпідставно просив суд стягнути завдану йому шкоду у більшому розмірі.

Крім того, відповідач не заперечує, що позивач поніс відповідні витрати на поховання матері, однак, як було з'ясовано під час допиту свідків, він зробив це за кошти, які йому залишила ще за життя покійна.

Зазначає, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері є ОСОБА_2, який прийняв спадщину, а отже згідно зі ст. 1232 ЦК України він і зобов'язаний відшкодувати ці витрати тому. хто їх поніс, отже самому собі. Наведена норма Закону є фактично нормою, яка врегульовує правовідносини з приводу відшкодування витрат на лікування, догляд та поховання. Вона є спеціальною нормою по відношенню до загальної норми про відшкодування шкоди на яку також покликається позивач, а саме ч.1 ст. 1166 ЦК України. При цьому позивач не зазначив, якими саме неправомірними діями відповідач завдала йому шкоди і яке саме його особисте немайнове право порушила.

Вказує на те, що в разі, якщо позивач вважав неправомірними діями дії сільської ради чи органу ДРАЦС щодо видачі саме відповідачці документів, необхідних для отримання спірної допомоги на поховання, то він мав би їх оскаржити.

Крім того, виплата допомоги на поховання не пов'язується із прийняття чи не прийняттям спадщини після смерті спадкодавця. Отже, відповідачка, яка особисто брала участь у догляді, лікуванні та організації поховання покійної вважала, що має право на отримання спірної допомоги.

На підставу викладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, мати позивача та відповідача, що стверджується свідоцтвом про смерть останньої серії НОМЕР_1, видане Володимирецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (а.с.4).

ОСОБА_2 є спадкоємцем, який прийняв спадщину за заповітом ОСОБА_4 від 20.09.2013, посвідченим державним нотаріусом Володимирецької районної державної нотаріальної контори Килюшик А.А. (а.с.32).

Згідно довідки (про коло спадкоємців) №239/01-16 від 08 лютого 2018 року, слідує, що після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у Володимирецькій районній державній нотаріальній конторі Рівненської області заведено спадкову справу №310/2017. Коло спадкоємців складається з : ОСОБА_7 (заява про прийняття спадщини №618 від 19.08.2017). Із заявами про відмову від спадщини на користь ОСОБА_7 звернулись - ОСОБА_11. (заява про відому від спадщини №47 від 23.01.2018), ОСОБА_8 (заява про відмову від спадщини №621 від 19.08.2017), ОСОБА_9 (заява про відмову від спадщини №620 від 19.08.2017), ОСОБА_3 (заява про відмову від прийняття спадщини №619 від 19.08.2017). Спадкоємців, які звернулись із заявою про прийняття спадщини за заповітом немає. ОСОБА_2 та ОСОБА_10 фактично прийняли спадщину так як проживали та були зареєстровані з померлою за однією адресою до дня її смерті (а.с.34).

Відповідно до ч.1 ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3, що є відповідачем у даній справі не є спадкоємцем і на неї не можуть бути покладені обов'язки по відшкодуванню витрат, визначені в ст. 1232 ЦК України.

Крім того, згідно із статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

В своїй позовній заяві ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача витрати на організацію та проведення поминального обіду, що згідно з рахунку №10 від 27.07.2017 становлять 5263 грн. та згідно з рахунку №11 від 27.07.2017 в сумі 237 грн., однак такі витрати - на проведення поминального обіду не входить до переліку витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язані спадкоємці відповідно до статті 1232 ЦК України.

Також, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. (ч.1 ст.22 ЦПК України)

Колегія суддів вважає, що застосування до даних правовідносин, а саме, що склались між сторонами, ч.1 ст. 1166 та ч.1 ст. 22 ЦК України є недоцільним, адже вони є загальними нормами про відшкодування шкоди. При цьому позивач не зазначив, якими саме неправомірними діями відповідач завдала йому шкоди і яке саме його особисте немайнове право порушила.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків