Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/2004/17

2/330/52/2018

"12" квітня 2018 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Федорець С.В.

при секретарі Шеліповій Ю.О.,

за участю представника відповідача адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Якимівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце розташування: Україна, м.Київ, вулиця Грушевського,1-Д, ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: Україна, Запорізька області, Якимівський район, смт Якимівка, вул. Космічна,69, ІПН НОМЕР_1) про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за наступними підставами.

Так, позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.01.2011 року, відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку діє картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Згідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно Умов. Як зазначає позивач у позові, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 31.07.2017 року має заборгованість 47269 гривень 70 копійок, яка складається з наступного: 2761,25 грн. заборгованість за кредитом; 38681,32 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 3100 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2227,13 грн. штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.01.2011 року у розмірі 47269 гривень 70 копійок та судові витрати у розмірі 1600 гривень 00 копійок.

У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач надав письмові заперечення проти позову, вказавши, що позов не визнає повністю, посилаючись на наступне. Так, відповідач зазначає, що 14.01.2011 року вона підписала анкету-заявку про бажання отримати кредит у розмірі 2000 гривень. Цією заявою вона підтвердила своє приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, однак, вказує на те, що на момент підписання їх не вивчала, а позивачем не надано доказів того, що саме Умови та Правила, витяг з яких надано до позову, діяли на момент підписання відповідачем анкети-заяви. Крім того, відповідачка зазначає, що на збільшення кредитного ліміту своєї згоди позивачеві вона не надавала, будь-яких інших документів та угод з позивачем не підписувала. Також відповідачка звертає увагу на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з неї і штрафу і пені, хоча це є одним видом цивільно-правової відповідальності та одним засобом забезпечення виконання зобов'язань, а тому не може застосовуватися одночасно. Враховуючи викладені у запереченнях доводи, відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав її позицію та просив, врахувавши викладені у запереченні доводи, у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача у судовому засіданні, дослідивши заперечення відповідача та письмові пояснення представника позивача, вивчивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

За змістом статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Так, позивач стверджує, що 14.01.2011 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень (як зазначено у позовній заяві).

При цьому, у письмовій відповіді на заперечення відповідача, представник позивача вказує на те, що на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів саме в такому розмірі, банком надано виписку по банківському рахунку відповідача.

Однак, з Анкети-заяви, підписаної відповідачем та наданої позивачем (а.с. 7), вбачається, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо суми кредитування у розмірі 2000 гривень.

При цьому, згідно наданої банківської виписки по рахунку відповідача (а.с. 49), зазначено, що кредитний ліміт встановлено у розмірі 2840 гривень, станом на 10.02.2011 року кредитний ліміт з невідомих причин складав 1000 гривень, а 10.03.2011 року був збільшений до 5000 гривень. Потім, до 15.04.2013 року, кредитний ліміт відповідача неодноразово зменшувався Банком.

Будь-яких пояснень з цього приводу Банк не надав, проте відповідач стверджує, що вона ніяких додаткових угод з позивачем щодо збільшення чи зменшення кредитного ліміту не підписувала, інших домовленостей не існувало.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку між позивачем та відповідачем не виникли правовідносини з приводу надання споживчого кредиту, оскільки щодо суттєвих умов кредитного договору досягнуто згоди між ними не було сума кредиту, нарахована позивачем, не відповідає нібито узгодженій, за твердженням позивача, та отриманій відповідачем у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку 14.01.2011 року.

Крім того, як вбачається з наданої позивачем банківської виписки, витрати відповідача по картці склали 63889,85 гривень, однак позивачем заявлено вимогу про стягнення суми 47269,70 гривень, жодних пояснень з цього приводу також не надано.

У відповідності до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Однак, на думку суду, позивач не довів обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме факт надання позивачем відповідачеві у платне користування суми 5000,00 гривень.

Також не надано позивачем обґрунтованого та зрозумілого розрахунку та пояснень щодо зазначених вище розбіжностей.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позивачем вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, враховуючи те, що в ході розгляду справи зроблено висновок про необхідність відмовити позивачеві у задоволенні вимог, суд вважає, що судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 184, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 261, 525, 526, 527, 530, 615, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Запорізької області безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення у той же строк з дня отримання копії рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Федорець С.В.