Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 465/2401/14-ц

провадження № 61-30710св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Копняк С. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 червня 2006 року між Львівською філією Відкритого акціонерного товариства «Укргазбанк» (17 вересня 2008 року змінено на ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 1 згідно з яким банк надав кредит на споживчі цілі в сумі 500 000,00 дол. США на строк із 14 червня 2006 року по 14 червня 2013 року із сплатою процентів за користування кредитом.

Із метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту, 30 червня 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу НорН. М., за реєстровим номером 3051. Предметом іпотеки за вказаним договором є житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на будинок від 27 червня 2006 року, реєстраційний номер 15225164.Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконує у термін обумовлений кредитним договором, кредитні кошти не повернув, процентів за фактичне користування кредитними коштами не сплачує, що призвело до виникнення простроченої заборгованості.Станом на 20 жовтня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором від 14 червня 2006 року № 1 становить 624 957,78 доларів США та 3 889 916,51 грн, із яких: 496 144,72 дол. США - заборгованість за кредитом; 128 813,06 дол. США - заборгованість за відсотками;3 154 995,06 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 734 921,04 грн - пеня за несвоєчасну сплату відсотків.

Посилаючись на викладене, позивач, із урахуванням уточнених вимог, просив у рахунок погашення заборгованості станом на 20 жовтня 2014 року за кредитним договором від 14 червня 2006 року № 1, укладеним між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 у сумі 624 957,78 дол. США та 3 889 916,51 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, житловою площею - 170,1 кв. м та кухні, загальною площею 376,3 кв. м та належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на будинок від 27 червня 2006 року, реєстраційний номер 15225164, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною для подальшої реалізації, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнуто з ОСОБА_3 1 000,00 грн штрафних санкцій за порушення умов договору іпотеки, посвідченого 30 червня 2006 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М., внесеного до реєстру за номером 3051.

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним договору іпотеки без оформлення заставної від 30 червня 2006 року укладеного між нею та ПАТ АБ «Укргазбанк».

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона не була стороною кредитного договору від 14 червня 2006 року № 1, умови вказаного договору їй не були доведені, банк не повідомляв її про невиконання основного зобов'язання. Вона не виступала поручителем ОСОБА_4 за кредитним договором від 14 червня 2006 року № 1. Предметом іпотеки виступає цегляний житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, однак земельна ділянка, що розташована за вказаною адресою, стала її власністю вже після укладення договору іпотеки. Банк, порушуючи частину 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»ні перед укладенням договору, ні протягом його дії не повідомив її про умови надання кредиту, та не надав у повному обсязі інформації про умови кредитування як того вимагає закон. Крім того, банк порушив вимоги Закону України «Про іпотеку», оскільки їй не надсилалися письмові вимоги про усунення порушень у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими, і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 просила суд визнати договір іпотеки без оформлення заставної (іпотека будівлі для випадку, якщо іпотекодавець та позичальник різні особи), посвідчений 30 червня 2006 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. та зареєстрований у реєстрі № 3051 недійсним.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року у задоволенні первісного позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки без оформлення заставної (іпотека будівлі для випадку, якщо іпотекодавець та позичальник різні особи), посвідчений 30 червня 2006 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. та зареєстрований у реєстрі за № 3051. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що зміст оспорюваного договору іпотеки без оформлення заставної від 30 червня 2006 року не відповідає частині першій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки перед його укладенням та протягом його дії банк не довів до ОСОБА_3 у письмовій формі умови надання кредиту, зокрема, форму кредитування, зобов'язання позичальника; тип процентної ставки; сукупну вартість кредиту й вартість послуги з оформлення кредитного договору; способи повернення кредиту і його умови. Також укладеним договором порушений принцип рівності сторін, обмежене право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної інформації про кредит. Усупереч вимог підпунктів 4 та 5 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» допущене порушення принципу рівності сторін договору, учасником якого є споживач та обмежене право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, зокрема порядок сплати відсотків, розмір відповідальності за укладеним договором.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення первісного позову ПАТ АБ «Укргазбанк». У рахунок погашення заборгованості станом на 20 жовтня 2014 року за кредитним договором № 1, укладеним між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 у сумі 624 957,78 дол. США та 3 889 916,51 грн, із яких: 496 144,72 дол. США - заборгованість за кредитом; 128 813,06 дол. США - заборгованість за відсотками; 3 154 995,06 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 734 921,04 грн - пеня за несвоєчасну сплату відсотків, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 житловою площею - 170,1 кв. м та кухні, загальною площею 376, 3 кв. м та який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на будинок від 27 червня 2006 року, реєстраційний номер 15225164, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 1 4822 206 грн, яка визначена висновком судової оціночної-будівельної експертизи № 4873. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 1 000,00 грн штрафних санкцій за порушення умов договору іпотеки, посвідченого 30 червня 2006 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. та внесеного до реєстру за № 3051.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_4 порушено зобов'язання за кредитним договором від 14 червня 2006 року, допущено заборгованість на загальну суму 624 957,78 дол США та 3 889 916,51 грн, що визначено рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2016 року, то є всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому зміст правочину (договору іпотеки) не суперечить ЦК України, волевиявлення ОСОБА_3 було вільним і відповідало її внутрішній волі, правочин вчинений у формі встановленій законом, і спрямований на реальне настання правових наслідків. Вона розуміла, що у разі невиконання її чоловіком ОСОБА_4 зобов'язання, забезпеченого іпотекою, банк набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки, тому правових підстав для визнання недійсним договору іпотеки без оформлення заставної від 30 червня 2006 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 за статтями 203, 215 ЦК України не було. Крім того, договір іпотеки не підлягає перевірці на відповідність його умов Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ОСОБА_3 не є споживачем і не одержує згідно з договором продукцію чи послугу.

У грудні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справкасаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, щоу разі якщо заставодавцем (іпотекодавцем) виступає не боржник, а третя особа, то між третьою особою та заставодержателем мають існувати відносини поруки. На момент укладення оспорюваного договору іпотеки, ОСОБА_3 не була власником земельної ділянки і не передавала її в іпотеку. Після оформлення права власності на земельну ділянку, вартість такої значно збільшилася, і у разі виконання оспорюваного рішення апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року банк отримає кошти від продажу не тільки предмета іпотеки - будинку, але і від продажу земельної ділянки, на якій вказаний будинок розміщений, хоча така в іпотеку не передавалася. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та надано строк на подання заперечення.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшли заперечення ПАТ АБ «Укргазбанк» на касаційну скаргу, згідно з якими звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що 14 червня 2006 року між Львівською філією ВАТ «Укргазбанк» (із 17 вересня 2008 року - ПАТ «Укргазбанк») та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 1 згідно з яким банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 500 000,00 дол. США на строк із 14 червня 2006 року по 14 червня 2013 року із сплатою процентів за користування кредитом.

Із метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 30 червня 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М., за реєстровим номером 3051.

Предметом іпотеки за зазначеним договором є житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 житловою площею 170,1 кв. м та кухні, загальною площею 376,3 кв. м та який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на будинок від 27 червня 2006 року, реєстраційний номер 15225164.

Позичальник свої зобовязання за кредитним договором із повернення кредиту та сплати процентів за його користування не виконав у термін обумовлений кредитним договором, кредитні кошти не повернув, процентів за фактичне користування кредитними коштами не сплачував, що призвело до виникнення простроченої заборгованості.

Станом на 20 жовтня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором від 14 червня 2006 року № 1 становить 624 957,78 дол. США та 3 889 916,51 грн, із яких: 496 144,72 дол. США- заборгованість за кредитом; 128 813,06 дол. США - заборгованість за відсотками; 3 154 995,06 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 734 921,04 грн - пеня за несвоєчасну сплату відсотків.

Із матеріалів справи убачається, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 14 червня 2006 року № 1 у сумі 624 957,78 дол. США та 3 889 916,51 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що існує судове рішення про стягнення заборгованості, яке не виконане боржником, тому згідно зі статтями 526, 599 ЦК України правовідносини сторін кредитного договору не припинені і відповідно до укладеного між сторонами договору іпотеки та статей 1049, 1050, 1054 ЦК України позивач має право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак із вказаними висновками в повній мірі не можна погодитися виходячи з наступного.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 ЦК України зазначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Відповідно до статті 3 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній станом на час розгляду справи в суді) кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого договором, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, частина друга статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої і другої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ПАТ АБ «Укргазбанк» вже реалізовувало своє право на звернення до суду із позовом за захистом своїх порушених прав як кредитора за договором кредиту від 14 червня 2006 року, за наслідками розгляду якого рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 14 червня 2006 року № 1 у сумі 624 957,78 дол. США та 3 889 916,51 грн.

У цій справі ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся з позовом про стягнення тієї ж самої заборгованості, що вже стягнута за рішенням суду від 26 квітня 2016 року, але шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Беззаперечним є те, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 04 вересня 2013 року у справі № 6-573цс13). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання.

Проте ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка вже стягнута судовим рішенням, без встановлення судом результатів виконання попереднього рішення (як звернення кредитора у порядку виконання цього рішення до державної виконавчої служби, чи виконане це рішення і яких результатів досягнуто), є неможливим.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення тієї ж самої заборгованості, що була стягнута рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2016 року, не встановив обставини які мають значення для правильного вирішення справи, чим порушив норми процесуального права, а саме статті 213, 214, 316 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній станом на час розгляду справи в суді) щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а отже, таке рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову ПАТ «Укргазбанк», та направлення справи на новий апеляційний розгляд в цій частині, адже суд не звернув уваги на те, що порушене право банку вже захищене і може бути реалізоване шляхом виконання вищевказаного рішення суду про стягнення заборгованості.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що наявні підстави для скасування рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки доводи касаційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не містять доводів щодо незаконності рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, то рішення суду апеляційної інстанції в цій часті не переглядається, та є таким, що набрало законної сили.

Керуючись статтями 406, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_4 Лeci Петрівни, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик