Справа № 648/3552/17
Провадження № 2/648/150/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року смт.Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Рибас А.В.,

за участю секретаря Кравченко В.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Білозерка Херсонської області в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, вимагаючи винести судове рішення, яким зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію та відомості, які принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, розповсюджені відповідачем у листах, спрямованих останнім начальнику служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, заступнику керівника Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області, начальнику Білозерського відділення поліції ГУНП в Херсонській області, начальнику Білозерського районного сектору Державної міграційної служби, голові Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, директору загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білозерської районної державної адміністрації; зобовязати відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, а також стягнути з відповідача в рахунок відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 10000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після розірвання шлюбу з відповідачем у 2016 році їх неповнолітні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилися проживати разом з позивачем. Після укладення нового шлюбу у березні 2017 року з громадянином іншої країни, ОСОБА_3 зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дітей за кордон для проживання та навчання, проте відповідач категорично відмовився та після звернення позивача з відповідними заявами до органів опіки та піклування, суду та поліції, почав вимагати, щоб позивач відкликала ці заяви, погрожуючи поширенням негативної інформації відносно позивача. В подальшому відповідач реалізував свої намір та написав листи до школи, у якій навчаються діти, органів опіки та піклування, до прокуратури та до місця роботи позивача ОСОБА_3, в яких зазначив, що ОСОБА_3 не піклується про дітей, не лікує їх, завдає дітям моральної шкоди, а також є психічно хворою людиною, а також давав непристойну оцінку її поведінки та особистого життя. Вважаючи, що вказана інформація є недостовірною, такою, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію, а також, що поширення цієї інформації завдало їй моральної шкоди, що виразилася у сильних моральних стражданнях, стресі, погіршенні здоровя та самопочуття, зміні місця роботи, порушенні нормального способу життя, необхідності виправдовуватись та надавати пояснення щодо свого життя співробітникам та іншим особам, просила позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, додатково пояснивши суду, що 16.11.2017 року відповідач ОСОБА_2 склав та направив на адресу вищевказаних установ та організацій лист, в якому вказав, наступні обставини: позивач чинить протиправні дії відносно спільних дітей, впливає на їх емоційний та фізичний стан, з метою досягнення корисних цілей, а саме: отримання коштів від продажу житла, належного відповідачу; має стосунки з іноземцем, періодично виїжджає до ного за кордон, де перебуває від 14 днів до 1,5 місяця, залишаючи дітей на цей час у бабусі та в період перебування у бабусі діти хворіють різними шкірними висипами, а також що діти ночували на робочому місці бабусі в приміщенні сільської ради на підлозі або на столах; законність укладення позивачем шлюбу викликає сумніви, оскільки відповідачу відомо про те, що ОСОБА_3 тривалий час спілкувалася з іноземцями через сайти знайомств і виїжджала для таких знайомств до інших країн, зокрема до Іспанії; ОСОБА_5 тривалий час має психічну хворобу, стаціонарно лікувалася з 2009 року, що дає підстави побоюватися вчинення неадекватних дій з її боку.

Позивач та її представник категорично заперечили достовірність обставин, зазначених відповідачем у листах від 16.11.2017 року, посилаючись на те, що усі вказані відповідачем обставини є надуманими та спростовуються наявними у позивача доказами.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав відзив на позовну заяву та у судовому засіданні не заперечував факту надіслання ряду листів до різних органів та установ, при цьому вважав що не поширював будь-якої недостовірної інформації, а також інформації , яка посягає на честь, гідність та ділову репутацію позивача, пояснивши суду, що не мав наміру поширювати недостовірну інформацію відносно позивача; звертаючись до різних установ з листами, діяв як батько в інтересах дітей та намагався попередити порушення їх прав; викладені ним у листі факти вважав такими, що мали місце, а вказаний позов та численні скарги позивача вважав такими, що подані з метою здійснення на нього тиску, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін та свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивачем надано копію вищевказаного листа відповідача від 16.11.2017 року, який надійшов до Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області 24.11.2018 року, та копію конверта від гр. ОСОБА_2, які були направлені позивачу на її запит про надання інформації листом від 07.12.2017 року за №02-35/606.

Крім того, позивачем надано завірену належним чином копію вищевказаного листа відповідача від 16.11.2017 року, який надійшов до служби у справах дітей Білозерської районної адміністрації Херсонської області 21.11.2018 року та зареєстрований за вх.№Б-222, та копію конверта від гр.ОСОБА_2, які були надані позивачу на її запит про надання інформації.

Згідно з листом від 30.11.2017 року №Б-222/01-52, долученим відповідачем до відзиву на позовну заяву, служба у справах дітей Білозерської районної адміністрації розглянула лист ОСОБА_2 та 28.11.2017 року провела профілактичну бесіду з ОСОБА_3 , під час якої остання пояснила, що не підбурює дітей проти батька, не вчиняє на них тиску та не перешкоджає побаченню дітей з батьком, а також надала документи, які частково спростовують інформацію, викладену у листі (щодо законності укладення шлюбу, стану здоровя, характеристики на дітей), ОСОБА_3 попереджена про відповідальність за неналежне виконання батьківськи обовязків та порушення прав дітей.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4, яка працює секретарем Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, повідомила, що обізнана із змістом листа ОСОБА_2 від 16.11.2017 року, вказаний лист обговорювався у сільській раді, на співбесіду була запрошена ОСОБА_3 щодо тих викладених у листі фактів її особистого життя, які раніше не були відомі у колективі, позивач розплакалася та нервувала, оскільки інформація щодо її особистого життя стала предметом обговорення та буде відома у всьому селі, хотіла звільнитися з роботи. При цьому свідок пояснила, що позивач ніколи не брала відпустку тривалістю 1,5 місяці, спростувала інші викладені у листі відповідача факти та пояснила, що через кілька днів до сільської ради телефонували із школи, із служби у справах дітей та стало відомо, що такі ж листи надійшли і їм, через кілька днів викладені у листі факти обговорювалися уже в селі, тому колеги по роботі порадили ОСОБА_3 захищати свої права у суді, оскільки інформація, яка містилася в цьому листі, недостовірна.

Свідок ОСОБА_7, яка працює вчителем Дніпровської загально-освітньої школи І-ІІІ ступенів, також підтвердила, що обізнана із змістом листа ОСОБА_2, та викладені у ньому обставини були предметом обговорення та набули розголосу, вважала інформацію щодо ОСОБА_3, яка міститься у цьому листі, недостовірною.

Таким чином, суд вважає встановленим факт отримання листів начальником служби у справах дітей Білозерської районної адміністрації Херсонської області, головою Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, директором Дніпровської ОСОБА_10 ступенів Білозерської районної ради Херсонської області та ознайомлення з їх змістом невизначеного кола осіб, які працюють у вищевказаних установах та до компетенції яких віднесено здійснення реєстрації, розгляду кореспонденції, проведення перевірок та підготовки інформації тощо, оскільки листи спрямовувалися саме посадовим особам та не були особистим листуванням, отже на думку суду мало місце поширення та розповсюдження інформації відповідачем.

Судом встановлено також, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який було зареєстровано 28.04.2001 року Дніпровською сільською радою Білозерського району Херсонської області (свідоцтво серії І-КГ № 018612). Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 04.03.2016 року шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до свідоцтва про шлюб О 371214, виданого 20.09.2017 року відділом РАЦС Адміністрації м. Брандис над Лабем-Болеслав Чеської республіки, ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_11.

Відповідно до свідоцтв про народження серії І-КГ №224344 та серії І-КГ №224343, виданих повторно Виконавчим комітетом Дніпровської сільської рали Білозерського району Херсонської області 29.09.2016 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до характеристик, виданих Дніпровською ОСОБА_10 ступенів Білозерської районної ради Херсонської області, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 інтелектуально розвинені, відвідують гуртки, займаються музикою, діти охайні, доглянуті, забезпечені усіма засобами навчання; діти проживають разом з мамою, яка приділяє багато уваги їх розвитку, цікавиться шкільним життям дітей, бере участь у класних та загальношкільних заходах, є членом батьківського комітету та допомагає забезпечувати навчання та виховання дитячого колективу необхідним.

Відповідно до долучених позивачем довідок, копій товарних чеків, квитків на автобус, ОСОБА_3 зверталася до медичних установ з питань лікування її дітей, а також сплачувала за консультацію дитячого лікаря-офтальмолога та проходження курсу лікування її донькою ОСОБА_12. Відповідно до амбулаторної карти ОСОБА_13, наявних в ній даних спостереження та висновків лікаря- алерголога за період у кілька років, дитина час від часу має певні алергічні реакції, в тому числі шкірні висипання.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області №756 від 13.10.2017 року позивач та відповідач а також їх неповнолітні діти, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, яка на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2005 року належить ОСОБА_3.

Відповідно до довідки КП «Білозерська центральна районна лікарня» від 22.11.2017року ОСОБА_3 не перебуває на обліку у лікаря-психіатра.

На підтвердження проходження періодичних медичних оглядів та спростування твердження відповідача про наявність тривалої психічної хвороби позивачем надано також трудову книжку ОСОБА_3 серії БТ 7668983, відповідно до записів у якій позивач з травня 1997 року по березень 2014 року працювала медичною сестрою у лікувальних установах та дитячих закладах.

Крім того, позивачем надано медичну довідку форми №122-2/о про проходження обовязкового попереднього та періодичного психіатричного огляду серії 2ААл №662270 від 17.01.2017 року, відповідно до якої ОСОБА_3 проходила вказаний огляд та не має протипоказань для керування автотранспортними засобами.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6, яка працює завідувачем відділення у КП «Херсонська обласна психіатрична лікарня», пояснила, що ОСОБА_3 зверталася до лікарні кілька років тому назад, оскільки в неї був пригнічений стан, втома, конфліктні ситуації у родині та післяпологовий стан, внаслідок яких її нервова система не справлялася з навантаженням, позивач звернулася до лікаря саме для того, щоб цей стан подолати, її хворобливий стан ситуативний, це наслідок стресу та надмірного навантаження та не є психічною хворобою.

Відповідно до довідки №105/вих. від 29.01.2018 року, позивач ОСОБА_3 зверталася до Херсонської міської громадської Асоціації психологів та психотерапевтів з питанням щодо обстеження її психологічного стану, обстеження здійснювалось практичним психологом ОСОБА_14 та ніяких симптомів, синдромів, депресій чи інших патологічних станів, поведінки у ОСОБА_3 виявлено не було. Будучи допитаною у судовому засіданні ОСОБА_9 підтвердила вказані у висновку обставини.

Свідок ОСОБА_8, яка є психологом та займається приватною практикою, пояснила суду, що ОСОБА_3 звернулася до неї у 2017 році в звязку з поширенням щодо неї недостовірної інформації, яка порочить її честь та гідність, пояснила, що вказаний лист виявився сильним стресовим фактором, після якого у позивача виникли пригнічений стан, порушення сну, такий стан виник через публічний розголос неправдивої інформації особою, яка перебувала у близьких стосунках, при цьому вказала що не помітила будь-яких розладів психіки у позивача.

З метою спростування твердження відповідача, що позивач виїжджала ло Іспанії для зустрічей з іноземцями, з якими познайомилася у мережі Інтернет, позивач надала фотокартки щодо перебування за кордоном, а саме в Іспанії, у подруги.

Проаналізувавши встановлені судом обставини та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх сукупності, суд дійшов переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (ч. 1 ст. 270 ЦК України).

Статтею 286 ЦК України визначено, що фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров'я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Фізична особа зобов'язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків або з інших джерел.

Статтями 297 та 299 ЦК України гарантовано право кожного на повагу до його гідності та честі, а також на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі та з позовом про захист своєї ділової репутації

Відповідно до ст. 301 ЦК України, фізична особа має право на особисте життя та сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно із ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Частиною 1 статті 15 глави 3 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 16 глави 3 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У відповідності до пунктів 15, 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

При цьому, відповідно до ч.6, ч.7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила, та у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (із послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.9 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд дійшов переконання, що позивачем надано достатні та достовірні докази, які підтверджують факт розповсюдження відповідачем недостовірної інформації, а також втручання в особисте життя позивача, порушення її права на таємницю про стан здоров'я, звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні, право на повагу до її гідності, честі та ділової репутації, шляхом надіслання відповідачем листів від 16.11.2017 року на адресу начальника служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, голови Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, директора Дніпровської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білозерської районної державної адміністрації та вказані листи були отримані, стали приводом для проведення перевірок, проведення бесід з позивачем та обговорення широким колом осіб, тобто їх зміст став відомий більш ніж одній особі.

При цьому позивачем надані достатні, належні та допустимі докази, які спростовують факти та обставини, викладені відповідачем у вищевказаних листах, в той же час відповідачем в ході розгляду справи не доведено достовірність інформації, викладеної ним у листах, та не доведено наявність законних підстав для втручання в особисті немайнові права позивача ОСОБА_3

Разом з тим, позивачем не надано доказів отримання вищевказаного листа відповідача заступником керівника Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області та начальником Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області, тому позов в частині зобовязання відповідача спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом надіслання спростування на адресу керівників цих установ, задоволенню не підлягає.

Крім того, на думку суду не підлягає задоволенню позовна вимога щодо зобовязання відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, оскільки позивачем не надано доказів, що відповідач продовжує вчиняти такі дії на теперішній час, тобто що порушення прав позивача продовжує мати місце. При цьому суд враховує, що судовому захисту підлягає саме порушене або оспорюване право позивача, в звязку з чим суд позбавлений можливості зобовязати відповідача утриматися від вчинення дій у майбутньому, оскільки суду не надано доказів, які б свідчили про наявність таких намірів у відповідача та їх реальний характер.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що мало місце поширення відповідачем ОСОБА_2В інформації, яка є недостовірною, мало місце порушення особистих немайнових прав позивача ОСОБА_3 та втручання в її особисте життя, порушення її права на темницю про стан здоровя, посягання на її честь, гідність та ділову репутацію, які завдали позивачу моральної шкоди, в звязку чим порушені права позивача підлягають відновленню, а заподіяна внаслідок їх порушення шкода підлягає відшкодуванню.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума в розмірі 10000,00 грн., яка підлягає стягненню, у звязку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо відшкодування завданої позивачу моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з наявною у матеріалах справи квитанцією при зверненні до суду за захистом свого порушеного права позивачем ОСОБА_3, відповідно до п.п. «5» п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», сплачено судовий збір в сумі 640 грн. за позовну вимогу про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації немайнового характеру, в звязку з чим вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, відповідно до вищевказаної норми Закону України «Про судовий збір» з відповідача на корись держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 1762,00 грн.

На підставі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.32, 34, 55, 68 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 270, 271, 275-277, 286, 297, 299, 301 ЦК України та керуючись ст.ст. 81, 133, 141, 263-265, 268, ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати, що інформація, викладена у листах ОСОБА_2 від 16.11.2017 року, які надіслані ним на адресу начальника служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, голови Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, директора Дніпровської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білозерської районної державної адміністрації, є недостовірною та такою, що порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність та репутацію ОСОБА_3.

Зобов'язати ОСОБА_2 протягом одного місяця з дня набрання цим судовим рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом надіслання на адресу начальника служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, голови Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, директора Дніпровської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білозерської районної державної адміністрації, листів із спростуванням відомостей, які були викладені у листах від 16 листопада 2017 року, тим же шрифтом, під заголовком «Спростування» зазначивши, що «інформація, викладена у спрямованому на Вашу адресу листі від 16.11.2017 року щодо ОСОБА_3 є такою, що не відповідає дійсності та є недостовірною».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_1, виданий 04 листопада 2011 року Білозерським РВ МВС України в Херсонській області, ІПН:НОМЕР_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, НОМЕР_3, виданий 11.07.201 року Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області, ІПН:НОМЕР_4, завдану моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_1, виданий 04 листопада 2011 року Білозерським РВ МВС України в Херсонській області, ІПН:НОМЕР_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, НОМЕР_3, виданий 11.07.201 року Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області, ІПН:НОМЕР_4, понесені нею судові витрати на сплату судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_1, виданий 04 листопада 2011 року Білозерським РВ МВС України в Херсонській області, ІПН:НОМЕР_2, на Державі судовий збір в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14 грудня 2018 року.

Суддя Рибас А.В.