У Х В А Л А

судового засідання

27.04.2018 р. м.Львів

Франківський районний суд міста Львова в складі :

головуючої судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за скаргою

ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця Франківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду на рішення старшого державного виконавця Франківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування скарги покликаються на те, що 29 грудня 2017 року він отримав рекомендований лист з постановою про відкриття виконавчого провадження №54986618 за підписом старшого державного виконавця Франківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 На час видачі судового наказу, строк предявлення до виконання виконавчого такого становив один рік, а не три роки. Крім цього, сам наказ завідом неправосудний, оскільки він ніколи не мав договору про прийняття послуг від ЛМКП «Львівтеплоенерго», він відмовився від послуг письмово ще 30.05.2000 року. Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає до скасуванню, а тому просить скаргу задовольнити у повному обсязі.

Скаржник в судове засідання не зявився, хоча був належно та вчасно повідомлений про день, час та місце розгляду скарги, при цьому в скарзі просив заслухати скаргу у його відсутності, а тому суд вважає за можливим розглянути скаргу у його відсутності.

Старший державний виконавець Франківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 та представник стягувача в судове засідання не зявились, хоча були належно та вчасно повідомлені про день, час та місце розгляду скарги, а тому суд вважає за можливим розглянути скаргу у їх відсутності.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників процесу, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні скарги, з наступних підстав.

Судами встановлено, що за заявою ЛМКП "Львівтеплоенерго" 22.05.2015 року Франківським районним судом м.Львова було видано судовий наказ по справі №465/3290/15-ц, провадження №2-н/465/430/15 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ЛМКП "Львівтеплоенерго" суми заборгованості в розмірі 4200,80 грн. та судовий збір в сумі 121,80 грн..

За умовами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст.448 ЦПК України).

У відповідності до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»(редакції від 05.10.2016 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

За приписами ст.7 Закону України «Про виконавче провадження»(редакції від 05.10.2016 року) працівник органу державної виконавчої служби зобовязаний сумлінно виконувати службові обовязки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян, юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (редакції від 05.10.2016 року) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо пропущено встановлений законом строк предявлення виконавчого документа до виконання.

30 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м.Львова ГТУЮ у Л/о ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54986618.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України в абзаці першому пункту 20 своєї постанови від 13 грудня 2010 року № 3 Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Норма частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»(редакції від 05.10.2016 року) закріпляє, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно розяснень, що містяться в п.3 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, суд при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобовязаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакції від 21.04.1999 року), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (редакції від 21.04.1999 року), виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом одного року.

Згідно з ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» (редакції від 21.04.1999 року), строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

30.06.2016 року по виконавчому провадженню №51210772 державним виконавцем Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакції від 21.04.1999 року).

Однак згідно з ч.ч. 1, 4, 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" (редакції від 05.10.2016 року), виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред'явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Пунктами 5, 7 розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень вищевказаного Закону передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів, наданих державним виконавцем, зазначений виконавчий документ надходив до відділу державної виконавчої служби, відкривалось виконавче провадження, яке в подальшому було повернуто стягувачеві. Постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві була винесена державним виконавцем 30.06.2016 року.

За таких обставин, суд вважає, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», правомірно здійснив прийняти до виконання даного судового наказу і відкриття виконавчого провадження, та здійснюючи необхідні заходи щодо своєчасного, повного і неупередженого виконання виконавчого документа.

Інших доводів незаконності вказаних дій державного виконавця ні в самій скарзі не боржником зазначено.

Таким чином, порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем при винесенні постанови від 30 жовтня 2017 року не було.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі наданих суду доказів, суд прийшов до висновку, що постанова державного виконавця відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а дії вчинені в повному обсязі та в межах наданих їм повноважень, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення скарги, тому слід відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 258-261, 450, 451, 452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця Франківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 02.05.2018 року.

Суддя Мартинишин М.О.