Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 398/3900/16-ц

провадження № 61-7745св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Суровицької Л. В., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 01 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 5 000,00 грн у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконала, станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість становить 46 869,14 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 4 866,82 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 36 134,01 грн, заборгованість за пенею - 3 160,26 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 2 208,05 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2017 року в складі судді Бугайченко Т. А. позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2011 року станом на 31 жовтня 2016 року на загальну суму 44 161,09 грн, з яких: 4 866,82 грн - заборгованість за кредитом, 36 134,01 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 160,26 грн - заборгованість за пенею, а також судові витрати - 1 378,00 грн. У решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконала, станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість становить 46 869,14 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 4 866,82 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 36 134,01 грн, заборгованість за пенею - 3 160,26 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 2 208,05 грн.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2017 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2017 року змінено в частині визначення розміру загальної заборгованості та стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за процентами, пенею та судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитом - 4 464,34 грн, пеню - 1 200,00 грн, судовий збір - 303,16 грн, визначено, що загальний розмір заборгованості за кредитом становить 10 531,16 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 136,25 грн. У решті рішення залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наданому позивачем розрахунку заборгованості щодо нарахування процентів за користування кредитом та усній заяві відповідача щодо застосування позовної давності.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно не застосував позовну давність, банк в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 01 серпня 2011 року відповідач надала банку анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та оформлення на її ім'я кредитної картки «Універсальна». Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердила факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодилась з його умовами, а також з Умовами та правилами надання банківських послуг, які затверджені 06 березня 2010 року, Тарифами банку. З Тарифами банку та довідкою про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» відповідач також ознайомлена під підпис.

Справжність свого підпису у заяві-анкеті та довідці про Умови кредитування, в якій зазначено процентну ставку за користування кредитом - 30 % річних, строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості, що становить 100,00 грн на місяць, розмір штрафу за порушення строків платежів - 500,00 грн + 5 % від ціни позову, а також факт отримання кредитної картки відповідач не оспорює.

У суді першої інстанції 16 серпня 2017 року відповідач, не оспорюючи факт отримання кредитної картки та кредитних коштів, усно заявила про застосування позовної давності, що підтверджено технічним записом судового засідання.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Відповідно до пунктів 3.1.1, 33.1.3 цих Правил карта дійсна до останнього календарного дня, зазначеного у картці місяця. До закінчення строку дії картки банк продовжує строк дії картки шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо від клієнта не надійшла письмова заява про закриття карткового рахунку.

Згідно з пунктом 5.4 цих Правил строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (поле month).

За цим договором відповідач отримала кредитну картку з терміном дії - квітень 2017 року, строк дії картки банком не продовжувався.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк дії кредитного договору закінчився 30 квітня 2017 року.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором припинила виконувати, останній платіж шляхом внесення готівки здійснила 26 грудня 2013 року в сумі 650,00 грн, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2016 року виникла заборгованість в сумі 46 869,14 грн, яка складається із тіла кредиту, процентів, пені, штрафів, що підтверджено розрахунком банку.

Згідно зі статтями 525, 526, 530, 610 ЦК України Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (частина друга статті 1050 ЦК України).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодися суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення тіла кредиту.

Разом з тим суд апеляційної інстанції вважав, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наданому позивачем розрахунку заборгованості щодо нарахування процентів за користування кредитом та усній заяві відповідача щодо застосування позовної давності.

Розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку підтверджено, що кредитною карткою відповідач почала користуватися у серпні 2013 року, вперше прострочена заборгованість виникла 29 листопада 2016 року в сумі 208,71 грн, позовна заява підписана 16 листопада 2016 року, здана на пошту 22 листопада 2016 року, надійшла до суду 24 листопада 2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 267 ЦК України щодо вимог про стягнення тіла кредиту та процентів.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Фактичними діями, що свідчать про визнання зобов'язаною особою боргу є, зокрема, часткове погашення боргу, сплата процентів за основним боргом тощо.

Останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором шляхом внесення готівки відповідач здійснила 26 грудня 2013 року в сумі 650,00 грн.

До вимог про стягнення неустойки необхідно застосувати позовну давність та стягнути пеню за період з листопада 2015 року до 31 жовтня 2016 року відповідно до вимог, заявлених в суді першої інстанції, із розрахунку пені -100,00 грн на місяць відповідно до Умов кредитування, що становить 1 200,00 грн.

На момент отримання кредиту відповідач відсотки за користування кредитом нараховував виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту. З квітня 2014 року позивач змінив порядок нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема до бази розрахунку включив уже нараховані відсотки та санкції за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також проценти до квітня 2014 року. З вересня 2014 року процентну ставку визначено на рівні 34,8 %, з 01 квітня 2015 року - 43,20 %.

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту, фактично отриману позичальником. Зокрема, частиною першою статті 1048 ЦК Українипередбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Крім того, відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, остання отримала кредит за відсотковою ставкою 2,5 % на місяць, тобто 30 % річних.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, виходячи з умов кредитування, які підписані відповідачем, та відсутності її письмової згоди на збільшення процентної ставки в односторонньому порядку, дійшов висновку, що наведений в розрахунку розмір заборгованості за процентами в сумі 36 134,01 грн є неправильним, проценти необхідно нараховувати виключно на тіло кредиту за процентною ставкою 30 % річних, що становить 4 464,34 грн: проценти станом на 30 квітня 2014 року - 753,41 грн, 30 % від заборгованості за тілом кредиту (4 866,82 грн) за період з 01 травня 2014 року до 31 жовтня 2016 року становить 3 710,93 грн, всього 4 464,34 грн.

Суд касаційної інстанції погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції, підстав для їх скасування ухваленого ним рішення не встановлено. Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні суд дотримав норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції у незміненій частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2017 року та рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2017 року у незміненій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

С.Ю. Мартєв

С.П. Штелик