Справа № 299/749/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 травня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого: Джуги С.Д.,

суддів : Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

при секретарі : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких діє адвокат Бочкор Іван Васильович, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області, ухваленого 11 жовтня 2017 року суддею Надопта А.А., у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківський прав, встановлення опіки та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації, в якій просили позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, визнати позивачів опікунами неповнолітніх дітей, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей.

На обґрунтування позову зазначили, що 12.02.2009 р. ОСОБА_5 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_4 Від даного шлюбу у них народилося четверо дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 Під час останньої вагітності з сином відповідач з дружиною не проживав, відмовлявся визнавати ОСОБА_9 своєю дитиною, після пологів з пологового будинку дружину з дитиною не забрав і прогнав з квартири, через що ОСОБА_5 з новонародженою дитиною змушена була проживати в квартирі своєї матері. Після пологів ОСОБА_5 захворіла на важку невиліковну хворобу, через що її рідна сестра ОСОБА_10 та її чоловік ОСОБА_2 взяли до себе хвору ОСОБА_5 та новонароджену дитину, а відповідач жодного разу не навідав дружину та дитину, крім того не визнавав дитину, а саме, що він є біологічним батьком ОСОБА_9. Подружжя ОСОБА_2 турбувалися про ОСОБА_5 та її сина, надавали матеріальну допомогу та підтримували морально. Згодом ІНФОРМАЦІЯ_5 від тяжкої хвороби ОСОБА_5 померла в будинку своєї сестри за адресою АДРЕСА_1 і подружжя ОСОБА_2 за свої кошти поховали ОСОБА_5, а чоловік не надав жодної допомоги для поховання дружини. З часу смерті ОСОБА_5 син ОСОБА_9 надалі на утриманні у сім'ї ОСОБА_2. Крім того, позивачі зазначають, що відповідач судимий, за скоєння злочину відбував покарання у місцях позбавлення волі, по місцю проживання характеризується негативно, він не забрав дитину з полового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявив щодо неї батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, жорстоко поводиться з дітьми, систематично зловживає алкогольними напоями, мав неодноразові приводи в поліцію, не працює. Відповідач ОСОБА_4 не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Подружжя ОСОБА_2 за місцем проживання характеризуються позитивно, на „Д" обліку у лікаря нарколога не перебувають, мають добрий стан здоров'я, спиртними напоями не зловживають, наркотичні та психотропні засоби не вживають, до судової відповідальності не притягувались, матеріально забезпечені, мають у власності будинок та автотранспорт, Зокрема, ОСОБА_2 працює по найму в автомайстерні, а ОСОБА_1 займається вихованням дітей. З врахуванням заяви про зміну позовних вимог від 03.05.2017 року, позивачі просили суд позбавити відповідача батьківських прав лише щодо малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, визнати їх опікунами малолітнього ОСОБА_9, а також стягнути аліменти на його утримання.

Рішенням Виноградівського районного суду від 11 жовтня 2017 року у задоволенні зміненого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, інтересах яких діє адвокат Бочкор І.В., просять зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позбавити батьківських прав відповідача стосовно сина ОСОБА_9 Зокрема, зазначають, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені ними в позовній заяві та дійшов помилкових висновків про відмову у позові.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачів та їх представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ч.3 ст.12 ЦПК України покладає на кожну сторону обов'язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відмовляючи в задоволені заявленого позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 12.02.2009 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с.18).

Від даного шлюбу у них народилося четверо дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.20-23).

Під час останньої вагітності ОСОБА_5 з своїм чоловіком ОСОБА_4 разом не проживали, ОСОБА_5 переїхала проживати до своєї матері та після народження сина ОСОБА_9 продовжувала проживати у матері.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.19).

Після смерті ОСОБА_5 троє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 залишились проживати разом з батьком ОСОБА_4, а син ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 з народження та після смерті матері залишився проживати, разом з позивачами, які являється дитині тіткою та дядьком.

Згідно з ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п.16 вказаної Постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з ч.ч.4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_4 згідно характеристики, наданої міським головою ОСОБА_12 характеризується позитивно, як хороший сім'янин, турботливий батько, виховує трьох неповнолітніх дітей, які відвідують ЗОШ №8, вихованню та здоров'ю дітей надає багато уваги. Матеріально - побутові умови сім'ї задовільні (а.с.104).

Відповідач ОСОБА_4, відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, є фізичною особою-підприємцем, тобто займається суспільно-корисною працею і має відповідні доходи, які в тому числі використовується і на необхідні матеріальні потреби своїх дітей.(а.с.97-98).

З довідки Виноградівського РБТІ від 30.01.2010р. №118 вбачається, що відповідач має постійне місце проживання, зокрема, має домоволодіння АДРЕСА_2, (а.с.96).

Згідно характеристик, наданих класним керівником та директором Виноградівської ЗОШ №8 неповнолітні діти відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по місцю навчання характеризуються виключно з позитивного боку, систематично відвідують школу, охайні, добре вчаться (а.с.101 - 103).

Згідно висновку органу опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації від 26.05.2016р. №03-19/1350, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4 відносно його неповнолітніх дітей, в тому числі і ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.64-65).

З даного висновку органу опіки та піклування також вбачається, що відповідач ОСОБА_4 звертався до органу опіки та піклування з приводу вирішення питання про визначення місця проживання з ним малолітнього сина ОСОБА_9 Рішенням органу опіки та піклування Виноградівської райдержадміністрації від 24.03.2017 року №03-19/761 в зв'язку з тим, що ОСОБА_9 є немовлям, визнано за доцільним визначення його місця проживання з тіткою ОСОБА_1 до з'ясування питання щодо оспорення батьківстваа ОСОБА_4 (а.с.93-94).

Крім того, як вбачається з копії рішення Виноградівського районного суду від 25.09.2017 року, відповідач ОСОБА_4 звертався до суду з позовом про визначення місця проживання ОСОБА_14 разом з ним (а.с.151-155).

З врахуванням наведених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач ОСОБА_4 належно піклується про фізичний, духовний, моральний розвиток своїх дітей, їх навчання та належно виконує свої батьківські обов'язки, і обґрунтовано не взяв до уваги доводи позивачів про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своїх неповнолітніх дітей і свідомо нехтує ними.

Оцінюючи вищезазначені докази в їх сукупності, можна дійти висновку, що сам відповідач був ініціатором звернення до відповідних органів стосовно вирішення питання його участі у вихованні і спілкуванні з сином, а також визначення місця проживання разом з ним, проявляв ініціативу та має намір спілкуватись з своєю дитиною та піклуватись про неї, що не може свідчити про його ухилення від виховання дитини.

Позивачами, всупереч приписів ст.ст.12, 81ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських прав і обов'язків, які давали б підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналогічні положення зазначено і в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Узагальнюючи наведене та оцінюючи вищезазначені докази в сукупності, можна дійти висновку, що сам відповідач був ініціатором звернення до відповідних органів стосовно вирішення питання його участі у вихованні і спілкуванні з сином, а також визначення місця проживання разом з ним, проявляв ініціативу та має намір спілкуватись з своєю дитиною та піклуватись про неї, що не свідчить про його ухилення від виховання дитини. Докази, які б свідчили про протилежне матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції врахував дані обставини та норми закону та дійшов правильного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для можливості застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківський прав та обгрунтовано відмовив у заявленому позові.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегією суддів не можуть бути взяті до уваги.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких діє адвокат Бочкор Іван Васильович, - залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду від 11 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: