Справа № 212/5391/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Борис О.Н., за участі секретаря судового засідання Деменко А.С., в порядку ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1, в порядку загального позовного провадження цивільну справу №212/5391/18, 2/212/2389/18 за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про захист прав споживачів та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

У липні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до КПТМ «Криворіжтепломережа» про захист прав споживачів та зобовязання вчинити певні дії, який в подальшому уточнила, збільшивши позовні вимоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 21.02.2017. На підставі цього договору позивач вселилася в зазначену квартиру та 24 липня 2017 року зареєструвала в ній своє місце проживання. Після вселення вона переоформила особовий рахунок у відповідача № НОМЕР_1. Після реєстрації вказаної квартири позивач дізналася про наявність боргу за послуги з постачання тепла та гарячої води в сумі 4823,78 грн., які залишили попередні власники квартири, і про що її не попередили. На неодноразові звернення до відповідача провести перерахунок заборгованості та виключити заборгованості, яка утворилася до набуття нею права власності на квартиру, відповідач відмовляється вчинити такі дії, що порушує її права споживача, оскільки, по-перше, вона не отримувала послуг відповідача, за які їй пропонується сплатити, по-друге, вона не може оформити субсидію за наявності боргів за комунальні послуги. Просить встановити факт про відсутність заборгованість у ОСОБА_2 перед відповідачем в сумі 4823,78 грн., яка утворилася в процесі договірних правовідносин між відповідачем та попереднім власником квартири станом на 21.02.2017, визнати неправомірними дії відповідача в частині нарахування позивачу боргу колишнього власника квартири, зобовязати відповідача відкрити позивачу новий особовий рахунок та виключити із суми заборгованості ОСОБА_2 за комунальні послуги квартири заборгованість попереднього користувача, що виникла за період до 21 лютого 2017 року у сумі 4823,78 грн.

Ухвалою суду від 26 липня 2018 року позовну заяву було прийнято та відкрито провадження в загальному порядку.

Ухвалою суду від 29 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

23 серпня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що з боку відповідача відсутні будь-які порушення прав та інтересів позивача. Крім того, вважає, що вимоги нового власника перерахувати заборгованість та виключити із суми заборгованості заборгованість попереднього користувача послуг суперечить вимогам чинного законодавства.

25 жовтня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що особовий рахунок відкривається за адресою, а не за особою власника, та обставини про які зазначила позивач у позовній заяві можуть бути запереченнями у разі предявлення до неї позову про стягнення суми заборгованості.

Позивач та її представник до суду не зявилися, в наданих суду письмових заявах просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обовязки).

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 5 частини 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі договору міни від 21 лютого 2017 року стала власником квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Десантна, 7/70 (а.с. 5-6).

24 липня 2017 позивач зареєструвала в зазначеній квартирі своє місце проживання (а.с. 3 зворотній бік).

Раніше зазначена квартира належала ОСОБА_3, яка і була фактичним споживачем послуг з постачання тепла та гарячої води в строк до 21 лютого 2017 року.

Станом на 1 березня 2017 року за особовим рахунком на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, нараховано заборгованість, зокрема за послуги з опалення та постачання гарячої води в сумі 4823,78 грн. (а.с. 7).

Згідно частини 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач є споживачем послуг підприємства відповідача лише після набуття права власності на зазначену вище квартиру і до теперішнього часу.

При оформленні зазначеного вище договору міни про борги попереднього власника позивач не знала, до 21 лютого 2017 року позивач послугами відповідача не користувалась і не була споживачем його послуг.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житло-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Стаття 9 частина 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає порядок оплати житлово-комунальних послуг, зокрема, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, судом достовірно встановлено і підтверджено вищенаведеними доказами, що позивач не має жодного відношення до суми заборгованості в розмірі 4823,78 грн. за послуги з опалення та постачання гарячої води за період до 21 лютого 2017 року, оскільки власником цієї квартири позивач стала 21.02.2017, і цей факт не оспорювався відповідачем.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Так, з урахуванням положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред'явлення позову про встановлення факту відсутності жодного відношення позивача до заборгованості, зобовязання виключити заборгованість за житлово-комунальні послуги та відкрити новий особовий рахунок.

Зобов'язання КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснити перерахунок за особовим рахунком № НОМЕР_1 за місцем проживання позивача ОСОБА_2 та виключити суму заборгованості попереднього власника в розмірі 4823,78 грн. за комунальні послуги з опалення та постачання гарячої води, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем заборгованості за спожиті комунальні послуги, не встановлює для позивача будь-яких обов'язків.

Зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виключити заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги попереднього власника є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. А все про що зазначала позивач у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред'явлення до неї позову про стягнення суми заборгованості. Однак, як встановлено судом, таких вимог до неї не заявлено.

Крім того, суд наголошує, що зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно до норм діючого законодавства України. Виключення або стягнення такої заборгованості є правом суб'єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності, що охоплюється загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності.

Отже, суд виходить з того, що фактичні обставини, пов'язані із наявністю або відсутністю заборгованості позивача за житлово-комунальні послуги є предметом доказування при пред'явленні відповідачем позову про їх стягнення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 15,16, 509, 901 ЦК України, ст.ст. 1,9,19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 2, 3, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про захист прав споживачів та зобовязання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1;

Відповідач:Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа», , м. Кривий Ріг, провул.Дежньова,9.

Повне судове рішення складено та підписано 19 грудня 2018 року.

Суддя: О. Н. Борис