Провадження № 22ц-824/1204/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - обслуговуючий кооператив «Садівничий кооператив «Вікторія», про усунення перешкод у користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась із вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що її чоловік ОСОБА_5 був членом ОК «СК «Вікторія» та землекористувачем ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_1, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер і вона була прийнята членом ОК «СК «Вікторія» як землекористувач цієї ділянки після його смерті.

Вказує, що відповідач ОСОБА_4, не будучи членом цього кооперативу та не маючи відношення до її земельної ділянки, збудував паркан на її земельній ділянці та розпочав будівництво фундаменту, внаслідок чого вона позбавлена можливості належним чином використовувати надану їй земельну ділянку за цільовим призначенням, через що просить суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого паркану та припинення будівельних робіт та зобов'язати відповідача звільнити її ділянку.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд належним чином не з'ясував усіх обставин справи, зокрема не врахував, що позивачка є належним землекористувачем, оскільки земля була передана їй у користування рішенням загальних зборів кооперативу, а відповідач ОСОБА_4 самовільно зайняв її земельну ділянку та почав та будівництво без належних правових підстав, через що вважає висновок суду про відмову у задоволенні позову необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема щодо наявності права власності або користування на спірну земельну ділянку, що давало б їй підстави для звернення до суду із цим позовом, тому позивач є неналежним позивачем і підстави для задоволення позову відсутні.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, чоловік позивачки ОСОБА_5 був членом ОК «СК «Вікторія» та землекористувачем спірної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_1, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер і ОСОБА_3 рішенням правління ОК «СК «Вікторія» від 18 грудня 2010 року була прийнята в члени ОК «СК «Вікторія» та виділено їй в користування цю земельну ділянку (т.1, а.с.12,43-47,49-54).

Рішенням Київської міської ради № 526/5338 від 28.12.2010 передано кооперативу у довгострокову оренду на 24 роки земельну ділянку для ведення колективного садівництва у АДРЕСА_1, та у жовтні 2015 року між Київською міською радою та кооперативом було укладено договір оренди цієї земельної ділянки (т.1, а.с.16-20).

Об'єктом оренди відповідно до договору оренди є земельна, ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - АДРЕСА_1; розмір - 1,6191 га; цільове призначення - для ведення колективного садівництва кадастровий номер - НОМЕР_1. (п. 2.1 договору оренди).

Строкове платне користування земельною ділянкою Обслуговуючого кооперативу Садівничий кооператив «Вікторія» зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, що підтверджується витягом №45446433 від 10 жовтня 2015 року.

Вищевказані рішення Київської міської ради та договір оренди є чинними на даний час, не скасовувалися, не припинялися та недійсними в судовому порядку не визнавалися.

З матеріалів справи вбачається та визнається сторонами, що відповідач ОСОБА_4 на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ОСОБА_3, самочинно без виділення йому в користування в передбаченому законом порядку звів паркан та почав будівельні роботи (т.1, а.с.39-42).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 сплачує збори та податок за користування землею до бюджету ОК «СК «Вікторія» (т.1, а.с.55-61).

Будь-які докази оформлення майнових прав щодо спірної земельної ділянки ОСОБА_4 у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Також, відповідно до приписів ст. 319, 320, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Дане положення відповідає Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року N 7, де вказано, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України.

У статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об'єднані всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті статті 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), а й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).

Розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які в практиці ЄСПЛ дістають правову охорону як майно. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Практика Суду ЄС і ЄСПЛ розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків.

Таким чином, встановивши, що відповідач побудував паркан на земельній ділянці, користувачем якої є позивачка, та почав процес будівництва без будь-якого погодження з позивачкою чи третьою особою, суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачка не довела своїх вимог, оскільки права позивачки як належного землекористувача є порушеними, а відповідач ОСОБА_4 не має жодного правовстановлюючого документа на спірну земельну, який би давав йому правові підстави для її використання, чомусь ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачкою її земельною ділянкою шляхом знесення паркану та припинення будівництва на цій ділянці.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині зобов'язання відповідача звільнити зайняту ділянку задоволенню не підлягають, оскільки ці позовні вимоги не відповідають принципу правової визначеності та вимогам ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями статті 152 ЗК України та статей 321, 391 ЦК України колегія суддів дійшла висновку, що право користування позивачки порушено та підлягає захисту шляхом відновлення стану, який існував до порушення права, тому доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_3 площею 6,7 соток по АДРЕСА_1, яка територіально входить до земельної ділянки, переданої в оренду Обслуговуючому кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія», кадастровий номер НОМЕР_1, шляхом знесення самочинно збудованого паркану та припинення будівельних робіт на її земельній ділянці.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 800, 00 грн. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: