Справа № 484/99/18
Провадження № 22-ц/812/273/18
Категорія 23 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Колосовського С.Ю., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника позивача ОСОБА_2 -

ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 серпня 2018 року, ухваленого під головуванням судді - Маржиної Т.В., в приміщенні того ж суду о 10 годині 39 хвилин по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства імені Т.Г. Шевченка (надалі - ПСП імені Т.Г. Шевченка) про визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и л а:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПСП імені Т.Г. Шевченка про визнання недійсним договору оренди землі.

Позивач зазначав, що йому на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5 належить земельна ділянка загальною площею 6,94 га, розташована в межах території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, що складається з чотирьох ділянок та яка перебуває в користуванні ПСП імен. Т.Г. Шевченка на підставі договору оренди землі, укладеного його матір'ю 29 травня 2008 року строком на п'ять років до 16 вересня 2013 року. Після оформлення спадщини йому стало відомо про існування договору оренди вказаної ділянки, укладеного його матір'ю з відповідачем 24 січня 2014 року строком на 10 років до 24 січня 2024 року.

Посилаючись на те, що мати з жовтня 2013 року проживала в Російській Федерації в м. Таганрозі до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, хворіла та не приїздила в Україну, а тому не мала фізичної можливості підписати зазначений договір особисто, інших осіб на укладення договору не уповноважувала, остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати договір оренди земельних ділянок з кадастровими номера НОМЕР_1, площею 0,01 га, НОМЕР_2, площею 5,78 га, НОМЕР_3, площею 0,38 га, НОМЕР_4 площею 0,77 га, загальною площею 6,94 га, розташованих в межах території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, укладений 24 січня 2014 року між ОСОБА_5 та ПСП імені Т.Г. Шевченка, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 8 травня 2014 року недійсним.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 серпня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання сторони не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

За положеннями статей 6, 14, 16 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Положеннями статті 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину - волевиявлення учасника правочину, додержання форми правочину визначеного законом та вчинення правочину особою, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 215 України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені першою-третьою, п'ятою, шостою частинами ст. 203 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_2 на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Таганрог Ростовської області Російської Федерації на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,94 га, розташовані в межах території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з кадастровими номерами НОМЕР_1, площею 0,01 га, НОМЕР_2, площею 5,78 га, НОМЕР_3, площею 0,38 га, НОМЕР_4 площею 0,77 гаНОМЕР_1 площею 0,01 га(а.с. 8-11, 14-15).

24 січня 2014 року між ОСОБА_5 та ПСП імені Т.Г. Шевченко укладено договір оренди вказаних вище земельних строком до 24 січня 2024 року, який зареєстрований 8 травня 2014 року (а.с. 4-5, 22-29).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 13 ЦПК України).

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_5 не підписувала вказаний договір оскільки з жовтня 2013 року проживала в Російській Федерації в м. Таганрозі до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, хворіла та не приїздила в Україну.

На підтвердження вказаних обставин суду надано довідку голови МКД № 7/2 м. Таганрогу та Генерального директора ТОВ «УК «Уютний дом» в якій зазначено, що ОСОБА_5, 1940 року народження, фактично проживала в м. Таганрозі Ростовської області Російської Федерації АДРЕСА_1 з січня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року та потребувала догляду, оскільки перебувала під наглядом лікарів з діагнозом «Синкопальний стан» та не могла перетнути кордон України та Росії, перебувала під наглядом сина ОСОБА_2 з жовтня 2012 року до 26 травня 2016 року (а.с.16).

Згідно довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 14 грудня 2017 року ОСОБА_5 виїздила з Російської Федерації до України 7 жовтня 2013 року через Новоазовськ та повернулася з України до Російської Федерації 2 листопада 2013 року через Іловайськ-Пасажирський (а.с.17).

Заперечуючи проти позову представник відповідача посилалася на те, що екземпляр вказаного договору ОСОБА_5 отримала в с. Синюхин Брід восени 2013 року коли перебувала в Україні та у січні 2014 року підписаний нею договір надійшов поштою. Крім того, у 2014-2015 роках орендна плата щороку надсилалася їй поштовим переказом за місцем її проживання у м. Таганрог. Після смерті ОСОБА_5, позивач як новий власник також отримував орендну плату.

Вказані обставини підтверджуються копіями відомостей на виплату грошей та переказів грошових коштів за 2014-2015, 2017 рік, що свідчить про фактичне виконання умов договору (а.с.39-41).

Згідно із положеннями частин 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

На пропозиції суду першої інстанції відповідно до положень вказаної вище норми, щодо призначення почеркознавчої експертизи для встановлення належності підпису в оспорюваному договорі ОСОБА_5, представник позивача відмовився.

З урахуванням встановленого, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обізнаність ОСОБА_5 за життя про існування договору оренди землі та його схвалення, а позивачем не надано беззаперечних доказів того, що померла не підписувала оспорюваний договір, відтак позовні вимоги є недоведеними у зв'язку з чим суд обґрунтовано відмовив у задоволені позову.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на момент укладення договору оренди у зв'язку з чим невірно зазначені кадастрові номери земельних ділянок на увагу не заслуговують, оскільки і у позивача цих правовстановлюючих документів не було у зв'язку з чим вимушений був звертатися до суду для визнання права на спадщину.

До того ж, при реєстрації договору оренди землі, кадастрові номери земельних ділянок з відповідними площами були зазначені вірно, як і вірно в оспорюваному договорі зазначено паспортні дані ОСОБА_5

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом не було запропоновано відповідачу надати вільні та умовно-вільні зразки підпису ОСОБА_5, оскільки клопотання про витребування доказів під час розгляду справи не заявлялося як і не було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Інші доводи, апеляційної скарги, зводяться до переоцінки доказів, яким суд відповідно до ст. 89 ЦПК України суд надав належну оцінку, не спростовують обґрунтованих висновків суду та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: С.Ю. Колосовський

Н.О. Шаманська

Повний тест постанови складено 14 грудня 2018 року.