Справа № 155/333/17
Провадження № 2/161/1274/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

при секретарі Бортнюк А.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю « Агропродторг» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмежено відповідальністю « Агропродторг» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги мотивую тим, що відповідно до наказу №15-к від 30.08.2016 року його було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, зокрема за прогул. Вважає звільнення незаконним, оскільки, в червні 2016 року перебував у черговій відпустці, після відпустки прибув на роботу за адресою: м. Луцьк, вул. Потебні, 71, однак охоронець його не допустив, мотивуючи це розпорядженням директора ОСОБА_5 В подальшому він намагався зясувати причини недопуску його на роботу та конфліктної ситуації, що виникла у нього з іншими співвласниками. В липні 2016 року був присутній на підприємстві на переговорах з іншими засновниками, однак директор не повідомив його про претензії щодо невиходу на роботу та не вимагав пояснень щодо цього.

Вважає, що був відсутній на робочому місці саме з вини директора ОСОБА_5, за вказівкою якого позивача не було допущено на підприємство, а тому причини його невиходу на роботу є поважними, а звільнення незаконним.

Вказує, що про звільнення дізнався 02.02.3017 року в той час, коли йому було вручено виписку з наказу № 15-к від 30.08.2016 року.

Крім того, зазначає, що відповідачем було пропущено строк накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення визначеного ст. 148 КЗпП України.

Враховуючи наведене, просив суд поновити його на посаді начальника сільськогосподарського підрозділу Сільськогосподарського товариства з обмежено відповідальністю» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17 920 гривень.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Позивач суду пояснив, що зазначили, що фактично на підприємстві відсутній сільськогосподарський підрозділ, керівником якого являвся позивач, а сам ОСОБА_1 виконував обовязки менеджера по збуту продукції та у нього не було робочого місця. Також вказував про наявність конфлікту між засновниками (учасниками) СГ ТзОВ «Агропродторг», одним з яких був позивач з часткою 35 % в статутному фонді та наявність кримінального провадження № №0000009 від 24.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України проти директора ОСОБА_5

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували щодо їх задоволення. Вказували, що ОСОБА_1 не з»являвся на роботу з 27.06.2016 року по 30.08.2016 року, останньому було направлено лист-вимогу про надання пояснень з приводу невиходу на роботу та відсутність на робочому місці, які повернулись назад з відміткою «За терміном зберігання» і 30.08.2016 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Вважають звільнення законним, та вказують, що дисциплінарне стягнення було застосовано з дотриманням встановлених законом строків.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, технічний запис судового засідання Горохівського районного суд Волинської області від 30 червня 2017 року в частині допиту свідків ОСОБА_5 І, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №26-к від 08.11.2011 року ОСОБА_1 був переведений на посаду начальника сільськогосподарського підрозділу СГ ТзОВ «Агропродторг», що підтверджує запис в трудовій книжці позивача.Також, 08.11.2011 року, наказом № 14-в, ОСОБА_1, начальника сільськогосподарського підрозділу, було призначено керівником робіт та відповідальним за дотримання вимог безпеки праці, за електро- та пожежобезпеку під час проведення сільськогосподарських та інших робіт в с. Буяни Луцького району Волинської області, що підтверджує відмітка про його ознайомлення.

Як вбачається з наказу № 12-о від 01.06.2016 року, в період з 01.06.2016 року по 25.06.2016 року ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці за період роботи з 10.12.2010 року по 09.12.2011 року.

Судом також встановлено, що робочий час на підприємствіа починається з 8.30 год. по 17.30 год. при пятиденному робочому тижні, а місце ведення діяльності та розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю СГ ТзОВ «Агропродторг» та здійснення управління і обліку є м. Луцьк, вул. Потебні, 71.

З врахуванням відпустки ОСОБА_1, першим робочим днем, з якого останній мав приступити до роботи було 27 червня 2016 року. Однак, як встановлено в судовому засіданні, позивач в період з 27.06.2016 року по 30.08.2016 року на роботу не виходив та не повідомив про причини невиходу.

19 липня 2016 року у звязку з доповідною запискою інспектора відділу кадрів ОСОБА_8, наказом № 14-К на підприємстві створено комісію з питань встановлення термінів, причин та обставин відсутності ОСОБА_1 на роботі. Та актом комісії від 20.07.2016 року встановлено, що позивач 27.06.2016 року, 29.06.2016 року, 30.06.2016 року, 01.07.2016 року, 04.07.2016 року, 05.07.2016 року, 06.07.2016 року, 07.07.2016 року, 08.07.2016 року, 11.07.2016 року, 12.07.2016 року , 13.07.2016 року, 14.07.2016 року, 15.07.2016 року, 18.07.2016 року та 19.07.2016 року був відсутній на роботі з невідомих причин. Жодних документів, які б свідчили про поважність причин відсутності на роботі немає.

20.07.2016 року ОСОБА_1 було надіслано лист-вимогу про надання пояснень відсутності на роботі, ( вихідний номер № 24 від 20.07.2016 року), який 30.08.2016 року повернувся назад товариству з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

30 серпня 2016 року комісією було складено ще один акт, яким встановлено, що начальник сільськогосподарського підрозділу товариства ОСОБА_1 незважаючи на надіслання йому листа-вимоги про надання пояснень відсутності на робочому місці та можливості його отримання на пошті, пояснень з приводу відсутності на роботі в період з 27.06.2016 року по 19.07.2016 року не надав. Крім того, даним актом встановлено, що ОСОБА_1 також був відсутній на роботі з 20.07.2016 року по 30.08.2016 року.

Відповідно до наказу №15-к від 30.08.2016 року начальника сільськогосподарського підрозділу товариства ОСОБА_1 звільнено з роботи з 30.08.2016 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив судам, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.За правилами ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.10.2016 року у справі N 6-2801цс15.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вчинення прогулів ОСОБА_1 мало тривалий характер, а тому є триваючим порушенням. Доказів поважності причин, з яких він допустив прогули протягом тривалого часу ОСОБА_1 суду не надав, як не надав доказів того, що він повідомляв СГ ТзОВ «Агропродторг» про причину його відсутності. А тому, суд вважає, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства

Сам позивач не заперечував тієї обставини, що він не перебував на роботі в період, який вказано в актах комісії, вказуючи, що у нього не було відведеного робочого місця та його робота мала розїздний характер, він фактично більшість часу проводив у відрядженнях, займався реалізацією товару та налагодженням мережі збуту. Однак, дані пояснення позивача не знайшли свого відображення в суді та не підтвердженні будь-якими доказами.

Крім того, суд не приймає до уваги покликання ОСОБА_1 на ту обставину, щодо неможливості потрапити на територію підприємства 27 червня 2016 року. Так, позивач вказував, що його не було допущено на роботу за вказівкою керівника, однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даних фактів ним надано не було. Крім того, позивач не був позбавлений можливості звернутись письмово до керівництва підприємства для усунення перешкод у виконанні ним його трудових обовязків, чого він не зробив.

Доводи представників відповідача щодо пропуску позивачем строку на звернення з позовом визначеного ст. 233 КЗпП України судом до уваги приймаються, оскільки ОСОБА_1 отримав трудову книжку 02.02.2017 року, що підтверджує його підпис, а звернувся до суду з позовом 01.03.2017 року, тобто з дотриманням місячного строку звернення до суду. Дана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Покликання позивача в судовому засіданні на ту обставину, що лист-вимога про надання пояснень, а також лист-повідомлення про звільнення відправлені були формально за адресою, за якою він не проживав, про що достовірно було відомо керівництву на увагу суду також не заслуговують. Так, як вбачається з матеріалів справи, адреса м. Луцьк, вул. Станіславського, 15А була зазначена, як адреса засновника (учасника) ОСОБА_1 у статуті СГ ТзОВ «Агропродторг» та особовій картці працівника, а адреса м. Луцьк, вул. Станіславського, 50/202 була вказана позивачем у позовній заяві від 09.08.2016 року до Господарського суду Волинської області про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників від 21.01.2016 року ( т.1 а.с. 57-61, 63-64, 198-200).

Крім того, посилання позивача на складення документів неуповноваженими особами, зокрема інспектором відділу кадрів ОСОБА_8, яка приступила до роботи лише з 15.07.2016 року а доповідна записка була написана після її прийняття, а саме 19.07.2016 року, не мають правового значення у даній справ, оскільки інформація про відсутність позивача на роботі підтверджена іншими доказами, а саме табелями виходу на роботу працівників СГ ТзОВ «Агропродторг».

Також не спростовують висновків суду про законність звільнення покликання позивача на невідповідність в табелі обліку робочого часу відміток про відсутність позивача на роботі вимогам встановленого законом порядку ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях.

Доводи позивача про наявність кримінального провадження № 0000009 від 24.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України проти директора СГ ТзОВ «Агропродторг» ОСОБА_5, наявність конфлікту між засновниками (учасниками) відповідача, суд до уваги не бере, з огляду на те, що ці обставини не можуть бути визнані поважною причиною невиходу позивача на роботу в період з 27.06.2016 року по 30.08.2016 року.

Крім того, не заслуговують на увагу суду покликання позивача на ту обставину, що йому не було відомо взагалі про те, що він працює на посаді начальника сільськогосподарського підрозділу СГ ТзОВ «Агропродторг», адже саме про поновлення на цій посаді клопотав позивач, звертаючись з даним позовом до суду.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в поновленні позивача на роботі, вимога про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 89, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.40.148,149,233 КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродторг» ( місцезнаходження: с. Буяни, Луцький район, Волинська область; ) про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення буде складено 27 квітня 2018 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_9