АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3024/18 Справа № 172/1316/17 Головуючий у 1 й інстанції - Битяк І. Г. Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Васильківська центральна районна лікарня «Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 01 серпня 1986 року він прийнятий на роботу лікарем-хірургом Васильківської ЦРЛ Дніпропетровської області, яка у грудні 2011 року перейменована у КЗ «Васильківська ЦРЛ «ДОР». З 03 січня 2012 року по день звільнення працював на посаді лікаря-хірурга хірургічного відділення. 23 серпня 2017 року керівництвом закладу прийнято рішення про скорочення у штатному розписі з 23 жовтня 2017 року однієї посади лікаря-хірурга хірургічного відділення. Наказом від 23 жовтня 2017 року його звільнено з посади у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників, з чим ОСОБА_2 не згоден та вважає незаконним його звільнення.

У звязку з чим, ОСОБА_2 просив суд скасувати наказ, поновивши його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити його позов: поновити ОСОБА_2 на посаді лікаря-хірурга та стягнути з КЗ «Васильківська центральна районна лікарня «ДОР» середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 посилався на неповне зясування судом першої інстанції всіх обставин справи, що призвело до порушення норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права і як наслідок, ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення по справі.

КЗ «Васильківська центральна районна лікарня «ДОР» в своєму відзиві просили залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на обґрунтованість та законність рішення суду.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01 серпня 1986 року ОСОБА_2 призначений на посаду лікаря хірурга Васильківської ЦРЛ Дніпропетровської області, яка 29 грудня 2011 року перейменована у КЗ «Васильківська центральна районна лікарня» ДОР» та 03 січня 2012 року переведений на посаду лікаря-хірурга хірургічного відділення даного закладу.

23 жовтня 2017 року позивач звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників.

Про заплановане звільнення з ініціативи власника працівника ОСОБА_2 попереджено 23 серпня 2017 року, тобто за два місяці до цього відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України про що свідчить його підпис про ознайомлення з наказом №264 від 23 серпня 2017 року про скорочення лікаря хірурга хірургічного відділення КЗ «Васильківської ЦРЛ «ДОР».

Про майбутнє звільнення позивач письмово попереджений 23 серпня 2017 та йому запропоновано переведення на посаду лікаря-хірурга консультативно-діагностичного відділення від якого той відмовився.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Стаття 43-1 Кодексу передбачає випадки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), серед яких і звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.

З листа голови ППО КЗ «Васильківська ЦРЛ «ДОР» від 09 листопада 2017 встановлено, що ОСОБА_2 не є членом первинної профспілкової організації, а тому на нього не розповсюджуються наведені вище додаткові гарантії у випадку звільнення з роботи.

Зміни до штатного розпису внесені шляхом складання нового штатного розпису, який затверджено головою Васильківської районної державної адміністрації відповідно до вимог п. 35 постанови Кабінету Міністрів України №228 від 28 лютого 2002 року «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ».

При цьому у штатному розписі станом на 01 листопада 2017 у хірургічному відділенні відсутня посада лікаря-хірурга, а наявна лише посада завідувача відділенням та загальна кількість посад цього відділення зменшена на одну ставку лікаря.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався положення Кодексу законів про працю України та дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення ОСОБА_2 на посаді лікаря-хірурга та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки при звільненні позивача КЗ «Васильківська центральна районна лікарня» ДОР» не було порушено норми діючого трудового законодавства України.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що рішення з кадрових питань у центральній районній лікарні з 07 липня 2017, у тому числі щодо його звільнення, вирішувались неповноважною особою.

Однак, колегія суддів відхиляє такий довід апелянта, оскільки наказами голови обласної ради №42-кп від 07 липня 2017, №53-кп від 01 серпня 2017, №59-кп від 31 серпня 2017 та №74-кп від 11 жовтня 2017 головного лікаря КЗ «Васильківська ЦРЛ» ДОР» звільнено з посади та призначено виконуючим обовязки головного лікаря щоразу на місяць.

Тобто, виконуючий обовязки головного лікаря діє в межах тих самих повноважень, як і головний лікар, а тому рішення з кадрових питань у центральній районній лікарні з 07 липня 2017, у тому числі щодо звільнення апелянта вирішено було повноважною особою.

Щодо посилань апелянта на те, що після звільнення кількість штатних місць в КЗ «Васильківська центральна районна лікарня» ДОР» не зменшилась, тож фактично відповідачем не було проведено скорочення штату, то колегія суддів вважає звернути увагу на те, що в штатному розписі станом на 01 листопада 2017 року, який затверджено головою Васильківської районної державної адміністрації відповідно до вимог п. 35 постанови Кабінету Міністрів України №228 від 28 лютого 2002 року «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», у хірургічному відділенні відсутня посада лікаря-хірурга, а наявна лише посада завідувача відділенням та загальна кількість посад цього відділення зменшена на одну ставку лікаря, що спростовує вказаний довід апелянта.

Також, слід звернути увагу, що про звільнення ОСОБА_2 був попереджений 23 серпня 2017 року, тобто за два місяці до цього відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України про що свідчить його підпис про ознайомлення з наказом №264 від 23 серпня 2017 року та від запропонованої посади лікаря-хірурга консультативно-діагностичного відділення відмовився.

Згода профспілкової організації на звільнення позивача не отримувалсь, оскільки він не є членом профспілки, що підтверджується листом голови ППО КЗ «Васильківська ЦРЛ «ДОР» від 09 листопада 2017 року.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова