Дата документу 17.12.2018 Справа № 319/217/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 319/217/18 Головуючий у 1 інстанції: Валігурський Г.Ю.
Провадження № 22-ц/807/445/18 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 06 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 15 січня 2016 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі з смт. Більмак в напрямку смт. Комиш-Зоря Більмацького району Запорізької області, внаслідок порушення Правил дорожнього руху України здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2170 р.н. НОМЕР_4, що належав ОСОБА_4

В результаті ДТП автомобіль ОСОБА_4 отримав ушкодження вартістю 118800 грн. Страховою компанією відшкодовано завдану шкоду в сумі 49000 грн. Вартість автомобіля з пошкодженнями складає 11973,62 грн., за яку він його і продав. Зазначає, що вартість невідшкодованої шкоди за пошкодження відповідачем його автомобіля становить 57826,38 грн. Крім того, ним понесені судові витрати на проведення експертиз загальною вартістю 4000 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2017 року у справі №319/1356/16-к ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 57 826,38 грн., судові витрати у сумі 6700 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 06 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 57826 грн. 38 коп. матеріальної шкоди, 2700 грн. витрат на проведення експертизи, 704 грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього 61231 грн. 18 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подавапеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 19 жовтня 2018 року (а.с.179-180), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, учасникам справи надавався строк до 12 листопада 2018 року для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_3

12 листопада 2018 року ОСОБА_4 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених вимог у відповідній частині.

Колегія погоджується з таких висновком суду.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був власником автомобіля ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2008 року випуску.

15 січня 2016 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі з смт. Більмак в напрямку смт. Комиш-Зоря Більмацького району Запорізької області, внаслідок порушення Правил дорожнього руху України здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2170 р.н. НОМЕР_4, що належав ОСОБА_4

Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2017 року у справі №319/1356/16-к ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.9-11).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно Висновку експерта матеріальна шкода, завдана ОСОБА_4, власнику автомобіля ВАЗ 217030 р.н. НОМЕР_3 в результаті пошкоджень після ДТП, що відбулось 15 січня 2016 року дорівнює ринковій вартості автомобіля на дату ДТП і становить 118800 грн. Ринкова вартість автомобіля ВАЗ 217030 р.н. НОМЕР_3 станом на дату продажу 13.02.2018 року складає 2796,05 грн. (а.с. 95-106).

При визначені розміру матеріальної шкоди експертом встановлено, що ринкова вартість автомобіля становить 118800 грн., вартість відновлювального ремонту - 121957,88 грн. За встановлених обставин експертом зроблено висновок про економічну недоцільність відновлення транспортного засобу, у зв'язку з чим шкода визначена в розмірі ринкової вартості автомобіля - 118800 грн.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач в результаті скоєння 15.01.2016 року ДТП завдав позивачу матеріальну шкоду пошкодженням автомобіля останнього в розмірі 118800 грн.

З листа ПрАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» від 15.12.2017 р. №12-12/4826, вбачається, що страхове відшкодування за пошкоджений в результаті ДТП автомобіль ВАЗ 2170 р.н. НОМЕР_4, що відбулось 15.01.2016 р. складає 49000 грн. (а.с.60).

З матеріалів справи вбачається, що 13.02.2018 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу транспортного засобу продав належний йому автомобіль ВАЗ 2170 р.н. НОМЕР_4 за ціною 11973,62 грн. Продаж автомобіля вчинений за вартістю, що визначена згідно Звіту №912 від 10.02.2018 року по визначенню утилізаційної вартості вказаного автомобіля, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 - сертифікат №167/17 від 01.09.2017 діє до 01.09.2020, виданий Фондом державного майна України (а.с.69).

Судова колегія погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що ОСОБА_4 частково отримав відшкодування завданої відповідачем шкоди в сумі 60973,62 грн., що складається із коштів виплачених йому як страхове відшкодування та коштів отриманих від продажу пошкодженого автомобіля, тому розмір шкоди заподіяної позивачу відповідачем, що залишився не відшкодованим становить 57826 грн. 38 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4, визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови "Про практику розгляду судом цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92 р. N 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Саме позивачу як потерпілому належить право вимоги у двох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Особа, якій завдано матеріальну шкоду, вільно обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоду, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоду, застрахувала свою цивільну відповідальність, з вимогою про виплату страхового відшкодування. Отже, право позивача, як потерпілого, на відшкодування шкоди є абсолютним. Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 23 грудня 2015 року № 6-2587 цс 15, від 20 січня 2016 року № 6-2808 цс 15.

Судова колегія вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 57826 грн. 38 коп. матеріальної шкоди завданої ДТП.

Доводи апеляційної скарги про те, що огляд пошкодженого автомобіля експертом не здійснювався, а відповідач не був повідомлений про здійснення такого огляду, а тому здійснена оцінка матеріальної шкоди, не є належним та допустимим доказом, є безпідставними та не приймаються судом до уваги, оскільки огляд автомобіля проводився 16 січня 2018 року суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 з метою визначення вартості матеріальної шкоди на замовлення позивача (Звіт №30 від 25.01.2018 року), про що зазначено у розділі 3.1. Звіту №30 від 25.01.2018 року та підтверджується доданими до звіту фотокартками.

У відповідності до правил передбачених п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом від 24.11.2003 N142/5/2092 Міністерства Юстиції України та Фонду Державного майна України у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

Відповідно до Електронного повідомлення з Інтернет сторінки сайту «Укрпошта», повідомлення про необхідність прибути на огляд пошкодженого в ДТП автомобіля ВАЗ 2170 НОМЕР_3 16.01.2018 в АДРЕСА_1, надіслано позивачем на поштову адресу відповідача та отримане ним 14.01.2018. Проте відповідач у призначений час та місце для огляду автомобіля не прибув, про що також вказано у розділі 3.1. Звіту №30 від 25.01.2018 року. У зв'язку з цим огляд автомобіля у відповідності до положень п. 5.2. Методики проводився без участі відповідача. Доказів невідповідності пошкоджень автомобіля, з яких виходив експерт при визначенні розміру матеріальної шкоди, пошкодженням отриманим в результаті ДТП відповідачем до матеріалів справи не надано.

Вирішуючи питання про судові витрати суд вірно виходив з положень ст. 141 ЦПК України.

З урахуванням наведеного вбачається, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, ст. 274, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 06 серпня 2018 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: