Ухвала

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа №336/1318/17

провадження №61-17162ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

Пророка В. В., Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя від 11 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, заінтересована особа - відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго»,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дубяга Л. Ю. (далі - держвиконавець), в якій просила визнати неправомірними дії держвиконавця щодо прийняття до примусового виконання виконавчого листа про стягнення з неї заборгованості за комунальні послуги у сумі 5 916,99 грн на користь відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», а також скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеного виконавчого листа.

Скарга мотивована тим, що після ознайомлення 29 січня 2017 року з матеріалами вказаного виконавчого провадження ОСОБА_4 дізналась про постанову про відкриття виконавчого провадження від 03 жовтня

2016 року з виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 11 вересня 2013 року про стягнення з неї на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» заборгованості з квартирної плати та комунальним послугам у розмірі 5 916,99 грн.

Заявник вважає, що стягувачем пропущено строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки вказаний виконавчий лист був повернутий стягувачеві 25 березня 2014 року, право на повторне пред'явлення виконавчого листа продовжено до 25 березня 2015 року, а документ пред'явлено до виконання лише 29 вересня 2016 року. Крім того,

03 жовтня 2016 року стягувачеві було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, тому у наявність не скасованої постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Також ОСОБА_4 вважає, що строк звернення до суду з даною скаргою пропущений нею з поважної причини та просила його поновити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня

2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2018 року, скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 строк для подання скарги на дії держвиконавця. Скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області залишено без задоволення.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що стягувачем повторно пред'явлено виконавчий документ до виконання з пропуском строку. Наявність постанови держвиконавця від 03 жовтня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пропуском встановленого строку пред'явлення документу до виконання, є підставою для відмови.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом положень частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на момент пред'явлення виконавчого документу до виконання, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої та частини третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на момент повернення виконавчого документу стягувачу 10 грудня 2014 року, строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються частковим виконанням рішення боржником.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Встановивши, що після повернення виконавчого документа стягувачу,

25 березня 2014 року, боржник вчиняла дії з погашення заборгованості, суд вірно вважав, що такі дії свідчать про переривання строку пред'явлення виконавчого документа та прийшов до правильного висновку, що оскаржувана дія держвиконавця вчинена без порушення строків.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про дотримання держвиконавцем строків вчинення виконавчих дій.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою

Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Постановлені судові рішення, їх зміст і мотивування, а також доводи касаційної скарги, які по суті стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, свідчать про відсутність підстав вважати, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції має значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки неправильного застосування норм права не встановлено.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись абзацом 3 частини 4 статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, заінтересована особа - відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська