АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року

м. Харків

Справа № 2о-68/10

Провадження № 22ц/790/1586/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Коваленко І.П.,

суддів Овсяннікової А.І., Піддубного Р.М.,

при секретарі Дмитренко А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення додаткового строку на прийняття спадщиниза апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 травня 2010 року (в складі судді Гримайло А.М.),

В С Т А Н О В И В:

У травні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення додаткового строку на прийняття спадщини, в якому просив встановити факт, що ОСОБА_3, яка померла 14.08.2007 року є його рідною матірю та визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини два місяці, пропущений з поважних причин, за законом після ОСОБА_3

В обґрунтування позову вказував, що 14 серпня 2007 року померла ОСОБА_3, свідоцтво про смерть № 265791 від 25 травня 2010 року. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/6 частину житлового будинку №12 по вул. Полтавська в м. Харкові. Він звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини, але йому було відмовлено, та вказано на розбіжності у написанні пятої букви прізвища його матері у свідоцтві про смерть, яке не співпадає з пятою буквою прізвища, зазначеного у свідоцтві про народження ОСОБА_1 Замість букви «і» у прізвищі «Шмуліна» в свідоцтві про смерть матері, ОСОБА_3 помилково написано букву «и» - «Шмулина». Факт того, що справжнє прізвище матері позивача «Шмуліна» підтверджується свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про право власності, свідоцтвом про народження. У звязку з тим, що документи на право власності ОСОБА_3 згоріли, а в свідоцтві про смерть виявилась помилка, внаслідок цього він пропустив строк, відведений законом на прийняття спадщини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 травня 2010 року позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення додаткового строку на прийняття спадщини задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним сином ОСОБА_3, померлої 14 серпня 2007 року.

Встановлено додатковий строк в два місяці для прийняття спадщини за законом з моменту вступу рішення в законну силу.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з заявою про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 травня 2010 року в звязку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02 січня 2018 року у відкритті провадження за заявою про перегляд рішення в звязку з нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 травня 2010 рокуОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланнями на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в частині надання додаткового строку ОСОБА_1 для прийняття спадщини за законом відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, що 25 лютого 2014 року на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.02.2014 року № 84 Харківської міською радою йому було видано ордер на ізольовану квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 31,9 кв.м., яка складається з 22/176 частин житлового будинку. Однак, вселитись у вказану квартиру він не зміг, оскільки там проживали невідомі йому особи. Зазначена квартира за короткий проміжок часу тричі була подарована, при цьому первісним власником був ОСОБА_1, який отримав вказану квартиру як спадкоємець за рішенням суду. Звернувшись до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою про визнання недійним свідоцтва про спадщину за законом до ОСОБА_1, судом було витребувано в Першої харківської нотаріальної контори спадкову справу № 357/2010 за померлою ОСОБА_3 15 січня 2018 року він ознайомився з матеріалами спадкової справи і дізнався, що 26 травня 2010 року Ленінський районний суд м. Харкова ухвалив рішення, яким задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення юридичного факту та надання додаткового строку для прийняття спадщини за законом.

Апелянт зазначає, що вказане рішення безпосередньо стосується його інтересів та порушує його права на вселення до наданої йому квартири.

Колегія суддів перевіривши матеріали справи, вважає за необхідне закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 з наступних підстав.

Відповідно до статей 2, 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України.

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційне та касаційне оскарження судових рішень є формою перевірки законності та обґрунтованості рішень суду вищестоящим судом з метою скасування чи зміни неправильних судових рішень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно зі частиною 1 статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Як передбачено, частиною 1 статті 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обовязків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обовязки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права та обовязки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обовязки цих осіб, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обовязки останніх.

Будь-який інший правовий звязок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обовязки цієї особи.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 травня 2010 року позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення додаткового строку на прийняття спадщини задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним сином ОСОБА_3, померлої 14 серпня 2007 року. Встановлено додатковий строк в два місяці для прийняття спадщини за законом з моменту вступу рішення в законну силу.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на той факт, що вказаним рішенням суду порушуються його права, колегією суддів не приймаються.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не був стороною по справі або спадкоємцем після ОСОБА_3 Даних про те, що між ОСОБА_1 та апелянтом ОСОБА_2 існують будь-які правовідносини стосовно спірного майна, матеріали справи не містять.

Крім того, оспорюванне рішення суду було ухвалено судом 26 травня 2010 року, тоді як право у ОСОБА_2 на спірне приміщення виникло лише на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.02.2014 року № 84, коли Харківською міською радою йому було видано ордер на ізольовану квартиру АДРЕСА_1, тобто, майже через 4 роки після ухвалення рішення суду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 травня 2010 року був встановлений факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним сином ОСОБА_3, померлої 14 серпня 2007 року та встановлений додатковий строк в два місяці для прийняття спадщини за законом з моменту вступу рішення в законну силу.

Сторони, в тому числі і Харківська міська рада, рішення суду не оскаржували.

Оскільки зазначеним рішенням, суд не вирішував питання про права та обовязки ОСОБА_2, підстави, вважати його особою, чиї права порушені оскаржуваним рішенням відсутні.

За таких обставин, апелянтом не надано будь-яких обєктивних доказів на підтвердження того, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 травня 2010 року порушені його права.

Відповідно до п.8 Постанови №12 Пленуму Верховного суду України Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку від 24 жовтня 2008 року при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України (у редакції 2004 року) права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обовязки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції 2004 року) постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 359, 368, 374 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 травня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення додаткового строку на прийняття спадщини закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 3 травня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

ОСОБА_4