ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7326/18

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/335/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД в складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

Відповідачі - Чернігівська обласна рада, Комунальний лікувально-профілактичний заклад «Чернігівська обласна дитяча лікарня», Чернігівський базовий медичний коледж Чернігівської обласної ради

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Чернігівської обласної ради на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Чернігівської обласної ради, Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна дитяча лікарня», Чернігівського базового медичного коледжу Чернігівської обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 21 вересня 2018 року

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом у якому просили визнати незаконним та скасувати рішення Чернігівської обласної ради від 23 лютого 2017 року «Про передачу в оперативне управління навчальному закладу «Чернігівський базовий медичний коледж» Чернігівської обласної ради будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що вони проживають у спірному гуртожитку і неодноразово звертались із заявами про приватизацію до відповідних органів, проте на різних стадіях процесу приватизації їм чиняться перешкоди, одним з яких є рішення Чернігівської обласної ради від 23 лютого 2017 року «Про передачу в оперативне управління навчальному закладу «Чернігівський базовий медичний коледж» Чернігівської обласної ради будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1».

Позивачі вважають, що оскаржуване рішення Чернігівської обласної ради прийнято з порушенням прав територіальної громади та в порушення положень Статуту територіальної громади м. Чернігова, оскільки таке рішення не було погоджено з Чернігівською міською радою і громадські слухання не проводились.

Позивачі посилаються, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки відповідне розпорядження голови Чернігівської обласної ради № 18 від 13.02.2017 року «Про скликання 8 сесії обласної ради VІІ скликання» було оприлюднено на сайті ради, а питання про передачу в оперативне управління навчальному закладу «Чернігівський базовий медичний коледж» Чернігівської обласної ради будівлі гуртожитку у АДРЕСА_1 в затвердженому розпорядженням порядку денному було відсутнє, що, на думку позивачів, є порушенням встановленого законом порядку доведення до відома громадян питань порядку денного, прийняття рішень та проведення сесій.

Позивачі зазначають, що оскаржуване рішення Чернігівською обласною радою було прийнято після звернення мешканців гуртожитку про приватизацію кімнат в гуртожитку та подання ОСОБА_2 позовної заяви до суду про визнання права на приватизацію.

Позивачі наголошують, що згідно листів Чернігівської обласної ради від 23.04.2015 року та від 27.02.2017 року Чернігівська обласна рада визнавала право позивача ОСОБА_2 на приватизацію кімнати у гуртожитку, проте листом від 27.02.2017 року відмовлено у приватизації з посиланням на оскаржуване рішення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Чернігівської обласної ради «Про передачу в оперативне управління навчальному закладу «Чернігівський базовий медичний коледж» Чернігівської обласної ради будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1» від 23 лютого 2017 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Чернігівської обласної ради ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції необґрунтовано розглянув справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в порядку ст. 274 ЦПК України, оскільки не досліджено категорію та складність справи та не враховано значення справи для сторін.

Як зазначає апелянт, представником обласної ради 06 серпня 2018 року разом із відзивом на позовну заяву було подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження із викликом сторін, проте всупереч положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд першої інстанції у задоволенні клопотання відмовив.

Апелянт вказує, що оскільки спірна будівля гуртожитку належить на праві спільної власності територіальним громадам сіл, селищ, міст Чернігівської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.08.2008 року, Чернігівська обласна рада виключно на пленарних засіданнях вирішує питання щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громада сіл, селищ, міст Чернігівської області.

Апелянт наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення про скликання восьмої сесії обласної ради сьомого скликання було доведено до відома депутатів і населення 13 лютого 2017 року шляхом підписання та оприлюднення розпорядження голови обласної ради на офіційному веб-сайті обласної ради.

На думку апелянта, питання щодо управління та розпорядження об'єктами спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Чернігівської області, а саме щодо передачі будівлі спірного гуртожитку правомірно розглядалось на восьмій сесії обласної ради, оскільки відповідно до положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» оприлюдненню підлягають не всі проекти рішень, а тільки ті, що підлягають обговоренню. Оскаржуване рішення приймалось за зверненням КЛПЗ «Чернігівська обласна дитяча лікарня» за погодженням з Управлінням охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації та КНЗ «Чернігівський базовий медичний коледж» з метою використання вільних приміщень у навчальному процесі медичного коледжу.

Апелянт зазначає, що згідно Регламенту Чернігівської обласної ради сьомого скликання доводиться до відома депутатів та населення лише орієнтовний порядок денний, а остаточний порядок денний сесії затверджується обласною радою на пленарному засіданні більшістю голосів депутатів, присутніх на сесії. А проект рішення «Про передачу в оперативне управління навчальному закладу «Чернігівський базовий медичний коледж» Чернігівської обласної ради будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1» було погоджено за результатами розгляду та обговорення на президії та постійних комісіях обласної ради, що відбулись 21 лютого 2017 року.

Апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення обласної ради є повністю реалізованим, оскільки в установленому порядку було вчинено приймання-передачу майна від КЛПЗ «Чернігівська обласна дитяча лікарня» до НЗ «Чернігівський базовий медичний коледж», внесені відповідні зміни до договорів на закріплення майна комунальної власності на праві оперативного управління, зареєстровано право оперативного управління спірним гуртожитком за КНЗ «Чернігівський базовий медичний коледж».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять відхилити апеляційну скаргу Чернігівської обласної ради, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 вересня 2018 року - залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Чернігівською обласною радою було прийнято з порушенням строків оприлюднення його проекту, які встановлені ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», за відсутності відповідного повідомлення у терміни, встановлені ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що свідчить про те, що Чернігівська обласна рада діяла не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

23 лютого 2017 року Чернігівською обласною радою прийнято рішення № 31-8/VII «Про передачу в оперативне управління навчальному закладу «Чернігівський базовий медичний коледж» Чернігівської обласної ради будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якого припинено право та вилучено з оперативного управління КЛПЗ «Чернігівська обласна дитяча лікарня» будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 та передано гуртожиток в оперативне управління навчальному закладу «Чернігівський базовий медичний коледж» Чернігівської обласної ради (а.с.11-12).

Зазначеним рішенням внесено зміни до переліку нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області і договорів на закріплення майна на праві оперативного управління.

Як встановлено апеляційним судом, 03 березня Чернігівський базовий медичний коледж Чернігівської обласної ради передав гуртожиток по АДРЕСА_1 в оренду комунальному лікувально-профілактичному закладу «Чернігівська обласна дитяча лікарня» на підставі договору оренди № 9 від 03 березня 2017 року (а.с.23-28).

Встановлено, що відповідно до акту від 03 березня 2017 р. прийому-передачі в оренду нерухомого майна, яке перебуває в оперативному управлінні медичного коледжу, орендодавець (медичний коледж) передає орендареві (Чернігівській обласній дитячій лікарні) п»ятиповерхову будівлю по АДРЕСА_1 в оренду з метою утримання та управління гуртожитком (а.с.29).

Зазначені обставини у суді першої та апеляційної інстанції сторони не спростовували і не заперечували.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено таке.

Розташована по АДРЕСА_1 п»ятиповерхова будівля на 332 ліжко-місця була збудована і прийнята в експлуатацію у 1984 році та була призначена для проживання медичних працівників у період їх роботи у лікувальних закладах міста Чернігова. Проектної документації, первинних документів щодо прийняття будівлі в експлуатацію у 1984 р. та рішення органу місцевого самоврядування про надання вказаній будівлі статусу гуртожитку як такого відповідачем не було надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Разом з тим, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, об»єкт нерухомості по АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 354 від 15 грудня 2008 року (а.с.14). Зазначене свідоцтво про право власності не містить ніякої інформації про те, що вказаний об»єкт нерухомості по АДРЕСА_1 має статус гуртожитку, проте Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації повідомлено, що будинок по АДРЕСА_1 має статус гуртожитку (а.с.13).

Як встановлено апеляційним судом, гуртожиток по АДРЕСА_1 має 108 кімнат, у гуртожитку проживають і зареєстровані 190 осіб. У 30 кімнатах постійно проживають і зареєстровані більш ніж 30 сімей та 30 дітей. На спростування зазначених обставин відповідачами не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду і ці обставини в апеляційному суді відповідачі не заперечували.

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення обласної ради від 23 лютого 2017 року № 31-8/VII вже реалізоване, оскільки апелянтом не доведено, що зазначене рішення органу місцевого самоврядування не зачіпає законні житлові права ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка має малолітню дитину та які постійно проживають у спірному гуртожитку. Апелянтом також не доведено апеляційному суду, що вказане рішення Чернігівської обласної ради не має жодних негативних наслідків для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і не порушує їх житлові права, гарантовані ст.47 Конституції України та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Законом України «Про забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків». Зважаючи на обставини цієї конкретної справи, апелянтом не доведено апеляційному суду, що внаслідок прийнятого рішення не відбулось втручання органу місцевого самоврядування у здійснення житлових прав позивачів і не доведено, що передача гуртожитку з оперативного управління дитячої лікарні в оперативне управління медичному коледжу, а потім передача медичним коледжем цього гуртожитку в оренду дитячій лікарні не впливає на приватне та сімейне життя позивачів та узгоджується з ч.2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, апеляційний суд приходить до переконання, що апелянтом не доведено, що прийняття Чернігівською обласною радою оскаржуваного рішення було необхідним у соціально орієнтованій правовій державі та у демократичному суспільстві і не суперечить засадам верховенства права.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі посилались на порушення Чернігівською обласною радою при прийнятті оскаржуваного рішення положень ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що проект оскаржуваного рішення був розглянутий на засіданні профільної постійної комісії Чернігівської обласної ради з питань управління та розпорядження об'єктами комунальної власності 21 лютого 2017 року, що підтверджується відповідним протоколом засідання постійної комісії № 15 від 21.02.2017.

З матеріалів справи убачається, що розпорядженням голови Чернігівської обласної ради № 18 від 13 лютого 2017 року «Про скликання 8 сесії обласної ради сьомого скликання» встановлені дата та місце проведення засідання постійних комісій обласної ради.

Проект рішення «Про передачу в оперативне управління навчальному закладу «Чернігівський базовий медичний коледж» Чернігівської обласної ради будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 оприлюднений на офіційному веб-сайті Чернігівської обласної ради та направлений депутатам для ознайомлення 16 лютого 2017 року.

Зазначені обставини в апеляційному суді відповідачем не спростовані.

Виходячи з обставин цієї конкретної справи, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Пунктом 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради здійснюється вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Частиною 10 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

За таких обставин,апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанціх про те, що проект оскаржуваного рішення Чернігівською обласною радою був оприлюднений в строк, менший ніж 20 днів, як це передбачено ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме 13 лютого 2017 року, в той час як засідання, на якому прийнято рішення, було проведено 23 лютого 2017 року.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що серед переліку питань, що винесений на розгляд сесії, відсутнє питання про передачу в оперативне управління навчальному закладу «Чернігівський базовий медичний коледж» Чернігівської обласної ради спірної будівлі гуртожитку.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції необгрунтовано розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, враховуючи наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 274 ЦПК України

у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи:

1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову;

2) значення справи для сторін; 3)обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо, 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування;

3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, з посиланням на малозначність справи, здійснив розгляд позовної заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 в порядку спрощенного провадження без повідомлення учасників справи.

В розумінні ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відтак, одночасна наявність зазначених вище умов надає підстави для розгляду справи без виклику сторін не лише внаслідок відмови у задоволенні судом клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а й внаслідок власної ініціативи суду.

Тобто, незалежно від подання відповідного клопотання сторонни, на суд покладено вирішення питання доцільності проведення судового розгляду з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи і тому окрім оцінювання предмета позову та його ціни, суд має також надати оцінку характеру спірних правовідносин та предмету доказування у справі з метою вирішення питання про необхідінсть повідомлення сторін і проведення судового засідання за їх участі.

Враховуючи викладене, Цивільним процесуальним кодексом України установлено певні критерії, які суд враховує при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження. Саме ці критерії суд може брати до уваги при вирішенні питання про віднесення справи (наприклад, немайнового характеру) до малозначних.

Таким чином, справи, спір в яких має немайновий характер, не можуть бути віднесені до категорії малозначних автоматично. Адже відповідно до п.1 ч.5 ст.12 кодексу єдиним критерієм віднесення справи до категорії малозначних є ціна позову. Водночас у справах немайнового характеру її немає.

Втім, з урахуванням положень ст. 19 ЦПК України суд може визнати справу, спір в якій має немайновий характер, малозначною, постановивши ухвалу.

Відтак, зважаючи на обставини цієї конкретної справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання Чернігівської обласної ради про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення Чернігівської обласної ради прийнято з дотриманням відповідної процедури на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Регламенту Чернігівської обласної ради сьомого скликання спростовуються наступним.

Частиною 10 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Як убачається з матеріалів справи, розпорядження голови Чернігівської обласної ради «Про скликання 8 сесії обласної ради сьомого скликання» прийнято 13 лютого 2017 року, проект оскаржуваного рішення оприлюднено лише 16 лютого 2017 року, а 23 лютого 2018 року на сесії Чернігівської обласної ради таке рішення було затверджено, тобто без дотримання встановлених законом строків.

Окрім того, доводи апеляційної скарги про те, що згідно Регламенту Чернігівської обласної ради сьомого скликання до відома населення доводиться лише орієнтовний порядок денний, а остаточний порядок денний сесії затверджується обласною радою на пленарному засіданні більшістю голосів депутатів, у зв»язку з чим обласною радою не був порушений порядок при прийнятті оскаржуваного рішення, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 23 зазначеного Регламенту проекти рішень обласної ради, оприлюднюються ними у порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації». На чергову сесію вносяться питання, подані не пізніше ніж за 15 днів до сесії. Питання, подані пізніше цього терміну, вносяться на наступну сесію. За погодженням президії обласної ради або голови обласної ради проект рішення в окремих випадках може бути внесено в день засідань постійних комісій, а у виняткових випадках - у день проведення пленарного засідання ради (проект рішення повинен бути підготовлений на паперових носіях).

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи відсутність належних та допустимих документальних доказів на підтвердження обставин, якими апелянт обґрунтовував доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалою судді Чернігівського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року зупинено дію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 вересня 2018 року, слід відновити дію цього рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 38, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівської обласної ради залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: