Постанова
Іменем України

06 грудня 2018 року
м. Київ

справа № 357/9382/16-ц
провадження № 61-23222 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква,
представник позивача за дорученням Соловіченко Віталій Олександрович,
відповідач ОСОБА_1 ,
треті особи ОСОБА_2 , Служба в справах дітей Білоцерківської міської ради,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , який діє на підставі доручення в інтересах квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2017 року в складі судді Цуркнова А. О. та на ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 березня 2017 року в складі колегії суддів Гуля В. В., Іванової І. В., Сліпченка О. І.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2016 року КЕВ м. Біла Церква звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , Служба в справах дітей Білоцерківської міської ради та просив виселити відповідача з гуртожитку без надання їй іншого жилого приміщення.

В обгрунтування позовних вимог відділ зазначав, що на підставі ордеру від 06 травня 2004 року № 53 ОСОБА_2 та його сім`ї надано право на зайняття житлової площі в гуртожитку, який є житловим фондом Міністерства Оборони України та знаходиться на балансі позивача.

Оскільки рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2012 року шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , був розірваний, позивач просив виселити відповідача з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 березня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У квітні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення та просив скасувати їх як такі, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Зазначав, що суди не врахували відсутність в ОСОБА_4 права проживати в кімнаті, окрім того, КЕВ не заявляло позовну вимогу про виселення дитини, а також, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 є власником іншого нерухомого майна, однак про це позивачу стало відомо лише після апеляційного розгляду справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

10 липня 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на вказану касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що відповідно до ордеру від 06 травня 2004 року № 35, виданого КЕВ м. Біла Церква, ОСОБА_2 , а також його сім`ї в складі дружини та сина надано право на вселення в кімнату АДРЕСА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (далі кімната).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 розірвано та відновлено дошлюбне прізвище дружини « ОСОБА_6 ».

ОСОБА_4 та її син зареєстровані й продовжують проживати після розірвання шлюбу в кімнаті. ОСОБА_2 проживає окремо. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 нову сім`ю не створила.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо наявності в ОСОБА_4 прав на нерухоме майно.

Указані обставини позивач під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій належними доказами не спростував.

Згідно зі статтею 125 ЖК України одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними, не може бути виселено зі службових приміщень без надання іншого житлового приміщення.

Оскільки ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , правильним є висновок судів, що ОСОБА_1 проживає в службовому приміщенні разом з неповнолітнім сином.

Указані обставини позивач не спростовує та не оспорює.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу Кривіцька та Кривіцький проти України (№ 8863/06) 02 грудня 2010 року, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій.

Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Обґрунтованим є висновок судів, що ОСОБА_4 є одинокою особою, яка проживає разом з неповнолітнім сином у службовому житлі як колишній член сім`ї військовослужбовця, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Посилання в касаційній скарзі на те, що відділ не заявляв вимоги про виселення неповнолітньої дитини, а тому в цій частині суди вийшли за межі позовних вимог, є безпідставними, оскільки суди встановили обставини, що пов`язують одиноку особу з її неповнолітньою дитиною.

Доводи касаційної скарги про те, що після розгляду справи в суді апеляційної інстанції КЕВ м. Біла Церква стало відомо про наявність у власності ОСОБА_5 іншого нерухомого майна, не заслуговують на увагу, оскільки такі обставини можуть бути підставою для звернення до суду в передбаченому законом порядку з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Інші аргументи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , який діє на підставі доручення в інтересах квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат