АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/260/17 Номер провадження 22-ц/786/772/18Головуючий у 1-й інстанції Кулешова Л. В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

секретар: Філоненко О.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_2 - адв. ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» та ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 січня 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року позивач звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 09.01.2008 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ML-D01/001/2008, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 22875,00 Швейцарських франків строком до 06.01.2028 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. Проте, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 09.12.2016 року виникла заборгованість в сумі 19640,38 Швейцарських франків, яка складається з: - 16068,69 Швейцарських франків - заборгованість за кредитом; - 3571,69 Швейцарських франків - заборгованість за процентами. Окрім того, належне виконання кредитного договору забезпечено договором поруки №SR-D01/001/2008, укладеним 09.01.2008 року з відповідачем ОСОБА_4

З урахуванням наведеного прохали стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за Кредитним Договором №ML-D01/001/2008 від 09.01.2008 року у розмірі 16068,69 Швейцарських франків - заборгованість за кредитом; 3571,69 Швейцарських франків - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, вирішити питання судових витрат (а.с.1-2).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 січня 2018 року позовну заяву ПАТ "ОТП Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (адреса: 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, ІК 36789421, р/р 3333 у Регіональному відділенні АТ «ОТП Банк» у м. Харків), заборгованість за кредитним договором у розмірі 19640,38 Швейцарських франків, з яких заборгованість за кредитом у сумі становить 16068,69 Швейцарських франків, за процентами3571,69 Швейцарських франків.

У задоволенні позову до ОСОБА_4, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (адреса: 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, ІК 36789421, р/р 3333 у Регіональному відділенні АТ «ОТП Банк» у м. Харків), судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7529,03 грн.

З вказаним заочним рішенням місцевого суду не погодився позивач, представник якого в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_4, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що 18.02.2010 року та 11.09.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено додаткові договори №1 та №2 до договору поруки від 09.01.2008 року.

Таким чином, за умовами укладених додаткових договорів до договору поруки ОСОБА_4 поручилась за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками до нього та погодилась на забезпечення розміру боргових зобов'язань відповідно до умов кредитного договору. Таким чином, останній додатковий договір до договору поруки було підписано та погоджено поручителем, та, згідно його умов, поручитель забезпечує виконання зобов'язань за кредитним договором, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками до нього, тобто в редакції кредитного договору від 11.09.2014 року, після вказаної дати зміни до кредитного договору не вносились.

Також, з вказаним рішенням місцевого суду не погодився ОСОБА_2, який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «ОТП Банк» в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_4

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що місцевим судом, в порушення норм закону, було розглянуто вищевказану справу за відсутності та без належного повідомлення ОСОБА_2, відповідача по справі. Також, зауважує, що, згідно довіреності ОСОБА_5, вона уповноважена на представництво ПАТ «ОТП Банк», зокрема, у загальному суді, проте ст.21 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» не містить такого поняття як «загальний суд».

Вказує, що стягнення грошових коштів за рішенням суду в іноземній валюті суперечить вимогам, викладеним у ст.ст.524,533 ЦК України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ПАТ «ОТП Банк» та часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 09 січня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №ML-D01/001/2008, згідно з яким Банк надав, а відповідач прийняв кредитні кошти в сумі 22875,00 Швейцарських франків строком до 06 січня 2028 року зі сплатою за користування кредитом фіксованого відсотку в розмірі 4,49% річних ( а.с.5-9).

Відповідно до п.1.9.1 кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових чи інших зобов`язань за цим договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором 09 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №SR-D01/ D01/002/2008 (а.с.18).

Згідно п.1.1. договору поруки поручитель прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань.

11 січня 2013 року між ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем ОСОБА_2 укладено додатковий договір №4 до кредитного договору №ML-D01/001/2008 від 09 січня 2008 року, згідно з яким на період до 11 січня 2013 року фіксований відсоток за користування кредитом встановлений у розмірі 4,74% річних, на період з 11 січня 2013 року до 11 лютого 2013 року фіксований відсоток встановлений у розмірі 4,82 % річних (а.с.10-12).

При цьому, як встановлено матеріалами справи, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував, у встановлені строки кредит не повертав, внаслідок чого станом на 09 грудня 2016 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 19640,38 Швейцарських франків, яка складається з: 16068,69 Швейцарських франків - заборгованість за кредитом та 3571,69 Швейцарських франків - заборгованість за процентами ( а.с.91-93).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, не сплачував заборгованість по кредиту та відсотках, а тому з нього на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» необхідно стягнути суму заборгованості у визначеному розмірі. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 суд вказував, що, оскільки банк без згоди поручителя збільшив розмір процентної ставки за кредитним договором, тобто збільшив обсяг відповідальності поручителя, то, в силу положень ч.1 ст.559 ЦК України, це є підставою для припинення поруки.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За нормою ч.2 ст.211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою.

За змістом частини п'ять даної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За нормою п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до розписки на ім'я ОСОБА_2, останньому 04.12.2017 року було направлено повістку про виклик до Октябрського районного суду м. Полтави в судове засідання, яке мало відбутись о 13 год. 00 хв. 09.01.2018 року (а.с.109).

Проте, згідно конверту та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на ім'я ОСОБА_2, повістку про виклик до Октябрського районного суду м. Полтави в зазначене судове засідання йому вручено не було, а поштове відправлення було повернуто відділенням поштового зв'язку із значенням причини: «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.113-114).

З наведеного вбачається, що місцевим судом при постановленні оскаржуваного рішення було порушено норми процесуального права та розглянуто дану справу за відсутності відповідача ОСОБА_2, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду при тому, що таке повідомлення здійснювалось через виклик, тобто несло обов'язковий характер.

Відповідно до вищевикладеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими, а тому рішення місцевого суду необхідно скасувати, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається та не спростовано сторонами, що відповідач ОСОБА_2 не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №ML-D01/001/2008 від 09.01.2008 року, внаслідок чого станом на 09 грудня 2016 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 19640,38 Швейцарських франків, яка складається з: 16068,69 Швейцарських франків - заборгованість за кредитом та 3571,69 Швейцарських франків - заборгованість за процентами ( а.с.91-93).

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У відповідності до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Як установлено матеріалами справи, з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, 09 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №SR-D01/ D01/002/2008, згідно п. 1.1. якого поручитель прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань.

При цьому, 18.02.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додатковий договір №1 до Договору поруки №SR-D01/D01/002/2008 від 09.01.2008 року, пунктом 3 якого (а.с.131):

- п.2.1 (б) Договору поруки викладено в наступній редакції: «Сплата процентів за користування кредитом. Боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами наданими згідно з кредитним Договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в Кредитному Договорі»;

- п.2.2.1 Договору поруки викладено в наступній редакції: «В разі зміни, в тому числі збільшення розміру Боргових Зобов'язань та/чи інших зобов'язань Боржника за Кредитним Договором після укладення цього Договору, такі зобов'язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього Договору, а підписання Поручителем цього Договору вважається, попередньою згодою Поручителя на зміну умов Кредитного договору».

Окрім того, 11.09.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додатковий договір №2 до Договору поруки №SR-D01/D01/002/2008 від 09.01.2008 року, пунктом 3 якого (а.с.131):

- п.2.1 (б) Договору поруки викладено в наступній редакції: «Сплата процентів за користування кредитом. Боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами наданими згідно з кредитним Договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в Кредитному Договорі»;

- п.2.2.1 Договору поруки викладено в наступній редакції: «В разі зміни, в тому числі збільшення розміру Боргових Зобов'язань та/чи інших зобов'язань Боржника за Кредитним Договором після укладення цього Договору, такі зобов'язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього Договору, а підписання Поручителем цього Договору вважається, попередньою згодою Поручителя на зміну умов Кредитного договору».

Тобто, вказаними вище додатковими договорами поручитель ОСОБА_4 надала згоду на збільшення, згідно умов Додаткового договору №4 до кредитного договору №ML-D01/001/2008 від 09.01.2008 року, укладеного11.01.2013 року між ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем ОСОБА_2, фіксованого відсотку за користування кредитом, а саме, що на період до 11 січня 2013 року фіксований відсоток за користування кредитом встановлений у розмірі 4,74% річних, на період з 11 січня 2013 року до 11 лютого 2013 року фіксований відсоток встановлений у розмірі 4,82 % річних (а.с.10-12).

Наведене свідчить про безпідставність посилання місцевого суду на те, що збільшення обсягу відповідальності поручителя відбулося без згоди ОСОБА_4, а тому застосування до даних правовідносин положень ч.1 ст.559 ЦК України та припинення поруки, є необґрунтованим.

Доводи апелянта ОСОБА_2 стосовно того, що місцевим судом безпідставно не було витребувано у позивача оригіналів документів, якими Банк обґрунтовує позовні вимоги, не можуть бути взяті до уваги, з урахуванням наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що апеляційним судом Полтавської області, з урахуванням клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6. було направлено запит від 28.03.2018 року №/554/260/17/6262/2018 до ПАТ «ОТП Банк» про надання належним чином завірених копій: Додаткового договору №1 до Договору поруки №SR-D01/D01/002/2008 від 09.01.2008 року, укладеного18.02.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4;Додаткового договору №2 до Договору поруки №SR-D01/D01/002/2008 від 09.01.2008 року, укладеного 11.09.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 (а.с.219).

Окрім того, 28.03.2018 року апеляційним судом Полтавської області було направлено запит за №/554/260/17/6267/2018 до ПАТ «ОТП Банк» про необхідність надання Банком належним чином завірених копій: Кредитного договору №ML-D01/001/2008 від 09.01.2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2; Договору поруки №SR-D01/D01/002/2008 від 09.01.2008 року, укладеногоміж ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 (а.с.220).

Проте, станом на день ухвалення судового рішення вказані документи до суду не надійшли.

Таким чином, апеляційним судом було повністю виконано вимоги закону щодо витребування доказів, при вирішенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 та з метою з'ясування обставин, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_2

Так, з урахуванням визначеної п. г ч.1 ст.106 ЗУ «Про судоустрій і статус судів» необхідності забезпечення судом дотримання засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, колегія суддів, аналізуючи наявні у матеріалах докази, а саме надані копії Додаткового договору №1 до Договору поруки №SR-D01/D01/002/2008 від 09.01.2008 року, таДодаткового договору №2 до Договору поруки №SR-D01/D01/002/2008 від 09.01.2008 року, приходить до висновку про їх належність, допустимість та достатність як доказів по справі, при цьому стороною відповідачів не доведено протилежного, не наведено жодних доводів та не надано доказів щодо їх незаконності чи визнання недійсними.

За приписом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вимоги банку про дострокове повернення боржником суми кредиту, у зв'язку з простроченням повернення чергової частини, обумовлені пунктом 1.9. Кредитного договору №ML-D01/001/2008 від 09.01.2008 року, а тому є обґрунтованими.

Так, оскільки позичальником ОСОБА_2 належним чином не виконувались взяті на себе зобов'язання щодо повернення у визначеному розмірі та у обумовлені договором строки суми кредиту, при цьому ОСОБА_4, як поручитель,відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником в повному розмірі, то з відповідачів на користь позивача, а саме ПАТ «ОТП Банк», як зазначено у позовній заяві, необхідно стягнути суму боргу у розмірі 19640,38 Швейцарських франків, яка складається з: 16068,69 Швейцарських франків - заборгованість за кредитом та 3571,69 Швейцарських франків - заборгованість за процентами.

Згідно п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідно до розпорядження Національного Банку України від 02 травня 2018 року офіційний курси гривні до Швейцарського франку становить _26,4366 грн. за 1 Швейцарський франк, таким чином стягувана сума заборгованості у розмірі 19640,38 Швейцарських франків на час ухвалення рішення у гривневому еквіваленті складає 519224,8699 грн. (19640,38*26,4366).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно того, що стягнення грошових коштів за рішенням суду в іноземній валюті суперечить вимогам, викладеним у ст.ст.524,533 ЦК України. є безпідставним та спростовується пунктом 11,12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, згідно якого у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 ЗУ "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року №483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року №1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року №3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу позову ПАТ «ОТП Банк було сплачено 7534,55 грн. (а.с.3-4) та за подачу апеляційної скарги 11293,55 грн. (а.с.129). Та, оскільки даною постановою апеляційну скаргу банку задоволено, то вказані кошти необхідно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Банку у дольовому порядку, тобто по 9414,05 грн. (11293,55+7534,55)/2) з кожного.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, п.3 ч.3 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 січня 2018 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимогиПублічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (код ЄДРПОУ 1685166, адреса: вул. Жилянська, буд.43, м. Київ, 01033) суму заборгованості за Кредитним договором №ML-D01/001/2008 від 09.01.2008 року у розмірі 19640,38 (дев'ятнадцять тисяч шістсот сорок Швейцарських франків 38 сантимів) Швейцарських франків, з яких: 16068,69 (шістнадцять тисяч шістдесят вісім Швейцарських франків 69 сантимів) Швейцарських франків - заборгованість за кредитом та 3571,69 (три тисячі п'ятсот сімдесят один Швейцарський франк 69 сантимів) Швейцарських франків - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (код ЄДРПОУ 1685166, адреса: вул. Жилянська, буд.43, м. Київ, 01033)судовий збір у дольовому порядку, а саме по 9414,05 грн. (десять тисяч чотириста чотирнадцять гривень 05 коп.) з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун