ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/872/18 Справа № 176/585/17 Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про захист прав споживачів та визнання окремого пункту кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів та визнання окремого пункту кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилався на те, що 07 листопада 2006 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №DNJ0GК00000092 для придбання окремої квартири за адресою АДРЕСА_1. Згідно вказаного договору банком було надано кредит у розмірі 9000 доларів США на строк до 08 листопада 2021 року під 1% на місяць. Вважає, що вимога банку викладена у п.1.1 кредитного договору стосовно сплати щомісячної винагороди у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту не відповідає вимогам закону і підлягає визнанню її недійсною, так як є несправедливою та містить умови про зміни у витратах. Також вважає, що строк позовної давності ним пропущений не був, так як він дізнався про порушення своїх прав лише на початку 2017 року. На підставі викладеного просив суд визнати недійсними вимоги, викладені у п.1.1. кредитного договору №DNJ0GK00000092 від 07 листопада 2006 року стосовно сплати щомісячної винагороди у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту, укладеного між ним та ПАТ КБ "Приватбанк".

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживача та визнання окремого пункту кредитного договору недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від грудня 2017 року скасувати та ухвали ти нове рішення, про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, 07 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №DNJ0GК00000092 (а.с.3).

Відповідно до п.1.1. вказаного кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 07листопада 2006 року по 08 листопада 2021 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 9000 доларів США на наступні цілі: купівля житла, а також у розмірі 1215 доларів США на сплату страхових платежів та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору.

При цьому сторони домовилися про порядок погашення заборгованості за цим договором, яка здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 126,98 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

З кредитного договору вбачається, кредитний договір був підписаний позивачем 07 листопада 2006 року та виконувався позивачем протягом певного часу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції посилався на те, що до заявлених позивачем вимог мають бути застосовані наслідки спливу позовної давності, заявлені банком, та оспорюваний пункт договору не містить у собі несправедливих умов, які б могли тягнути за собою визнання його недійсним, а тому вимоги є необгрунтованими, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

Так, положення ЦК України встановлюють, що кредитний договір є двостороннім, консенсуальним, відплатним та обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

07 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №DNJ0GК00000092 (а.с.3).

Відповідно до п.1.1. вказаного кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 07листопада 2006 року по 08 листопада 2021 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 9000 доларів США на наступні цілі: купівля житла, а також у розмірі 1215 доларів США на сплату страхових платежів та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору.

При цьому сторони домовилися про порядок погашення заборгованості за цим договором, яка здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 126,98 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

З кредитного договору вбачається, кредитний договір був підписаний позивачем 07 листопада 2006 року та виконувався позивачем протягом тривалого часу.

Слід зазначити, волевиявлення позивача під час укладання кредитного договору було вільним, свідомим та повністю відповідало його внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

Доказів на підтвердження несправедливості умов договору суду не надано.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та є необґрунтованими, а тому в даному випадку не підлягають застосування строки позовної давності, заявлені банком, і у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 слід відмовити у зв'язку з недоведеністю.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року скасувати та ухвали нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв'язку з недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про захист прав споживачів та визнання окремого пункту кредитного договору недійсним - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про захист прав споживачів та визнання окремого пункту кредитного договору недійсним - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді