АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1496/18Головуючий по 1 інстанції - Яценко Г.М.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

секретаря Винник І.М.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 11 липня 2018 року (постановлена в приміщенні Лисянського районного суду Черкаської області 11 липня 2017 року під головуванням судді Яценко Г.М.) у справі за заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування обмеження виїзду за кордон.

Вивчивши матеріали справи, Апеляційний суд Черкаської області, -

в с т а н о в и в :

23 червня 2018 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про скасування обмеження виїзду за кордон.

Заява обґрунтована тим, що заявник подав клопотання до Лисянського районного відділу ДВС про скасування виїзду за кордон ОСОБА_3 Проте, було отримано письмову відповідь, де зазначено, що в Лисянському районному відділі ДВС на примусовому виконанні дійсно перебував судовий наказ № 2Н-7 від 26 січня 2009 року виданий Лисянський районним судом про стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ПАТ ЗК «ПриватБанк» в сумі 5 758,81 грн. Але, у зв'язку з тим, що виконавчий документ було повернуто стягувачу, а виконавче провадження передано до архіву на зберігання строком на 3 роки і термін зберігання закінчився в 2016 році виконавче провадження було знищено, а відновленню не підлягає, на підставі чого не можливо винести постанову про закінчення виконавчого провадження, тому було запропоновано заявнику звернутися до суду для вирішення даного питання.

В зв'язку з вищевикладеним просить суд скасувати ухвалу від 20 листопада 2012 року Лисянського районного суду по справі № 2311/1648/12 про обмеження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за межі України.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 11 липня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування обмеження виїзд за кордон.

Ухвала мотивоване тим, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а скасування обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 вказує, що оскаржувана ухвала прийнята судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, судом неповно та не всебічно розглянуті всі обставини справи, а тому ухвала від 11 липня 2018 року підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що виконавчі документи, на підставі яких тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон ОСОБА_3, та на підставі яких винесено ухвалу від 20 листопада 2012 року Лисянським районним судом Черкаської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України на період існування боргу, на виконанні у виконавчій службі не перебувають, адже виконавче провадження було знищено та відновленню не підлягає, і в той час апелянт не може виїхати за межі України, перетнути державний кордон, що порушує його конституційні права.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2012 року тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до моменту фактичного виконання ним рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості на загальну суму 5 758,81 грн.

Як вбачається з листа начальника відділу Лисянського районного відділу ДВС Карташев С.В. від 07 червня 2018 року, що 23 серпня 2013 року державним виконавцем по виконавчому провадженні (судовий наказ № 2Н-7 від 26 січня 2009 року виданий Лисянським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в умі 5758,81 грн.) винесена постанова про повернення виконавчого документа на підставі п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в зв'язку із відсутністю майна боржника). Виконавче провадження було передано до архівного відділу на зберігання строком на 3 роки. В зв'язку із закінченням терміну зберігання, у 2016 році дане виконавче провадження знищено (а.с. 5)

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до частини першої статті 377-1 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі держави, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб ) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

В даний час порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України передбачений статтею 441 ЦПК України, у відповідності з якою тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом, для забезпечення позову із особливостями, встановленими цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Аналізуючи в сукупності вказані норми закону слід дійти висновку, що вирішення питання про тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а скасування обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

Таким чином, суд першої інстанції вірно виходив із того, що у суду відсутні підстави для задоволення заяви боржника щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки чинним законодавством встановлений інший порядок вирішення даного питання.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення процесуального питання.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, підстави для скасування оскаржуваної ухвали, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 11 липня 2018 року у справі за заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування обмеження виїзду за кордон залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови виготовлено 13 листопада 2018 року.