Провадження № 2/234/3305/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року місто Краматорськ

Суддя Краматорського міського суду Донецької області Чернобай А.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Донецької обласної державної адміністрації в особі Департаменту освіти і науки, третя особа Міністерство освіти і науки України, Державний навчальний заклад "Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська" про визнання недійсними додаткової угоди до контракту директора та наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

08.08.2018 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Донецької обласної державної адміністрації в особі Департаменту освіти і науки, третя особа Міністерство освіти і науки України, Державний навчальний заклад "Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська" про визнання недійсними додаткової угоди до контракту директора та наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Разом з позовом надана заява про забезпечення позову, згідно якої ОСОБА_1 просить суд вжити заходи забезпечення вищевказаного позову. а саме: зупинити дію наказу Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації від 05.07.2018 року № 129-к до вирішення справи по суті.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 13.08.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Донецької обласної державної адміністрації в особі Департаменту освіти і науки, третя особа Міністерство освіти і науки України, Державний навчальний заклад "Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська" про визнання недійсними додаткової угоди до контракту директора та наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишено без руху.

04.09.2018 року позивачем на виконання ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 13.08.2018 року були усунуті недоліки.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

На підставі вищенаведених норм, сторони у судове засідання не викликались.

Суд, вивчивши матеріали справи, заяву про забезпечення позову, вважає, що в її задоволенні слід відмовити на підставі нижченаведеного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зазначає, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про необґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки у випадку забезпечення позову, шляхом зупинення дії Наказу № 129 -к від 05.07.2018 року, яким звільнено ОСОБА_1, директора державного навчального закладу "Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська" за власним бажанням згідно зі ст. 39 КЗпПУ та достроково припинено контракт від 23.05.2013 року, суд фактично вирішить позов по суті, оскільки предметом позову є визнання недійсним наказу Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації від 05.07.2018 року № 129-к про звільнення та поновлення на роботі.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову, не обґрунтована, не доведена та задоволенню не підлягає, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Донецької обласної державної адміністрації в особі Департаменту освіти і науки, третя особа Міністерство освіти і науки України, Державний навчальний заклад "Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська" про визнання недійсними додаткової угоди до контракту директора та наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд.

Суддя:

Ухвала постановлена в нарадчій кімнаті й надрукована в єдиному примірнику.

Суддя: