Постанова

Іменем України

19 березня 2018 року

м. Київ

справа № 369/11499/13-ц

провадження № 61-12129св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),Гулька Б.І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року у складі судді Пінкевич Н. С. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Приходька К. П., Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовнузаяву мотивовано тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (далі - ТОВ «Комплекс Агромарс») та ОСОБА_4 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 64 513,69 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на дату укладання договору становило 515 657 грн 92 коп., які відповідач зобов'язався повернути в строк до 28 грудня 2012 року. У визначений договором строк відповідач кошти в повному обсязі не повернув.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Комплекс Агромарс» просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 12 500 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату прийняття рішення становить 318 989 грн 91 коп.; 3 % річних у розмірі 3 388 грн 63 коп., а також інфляційні втрати у розмірі 990 грн 75 коп.

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Комплекс Агромарс» про визнання договору недійсним.

Позовнузаяву мотивовано тим, що він дізнався про існування договору безпроцентної позики в розмірі 64 513,69 доларів США, укладеного між ним та ТОВ «Комплекс Агромарс», лише наприкінці 2013 року.

Вказував, що даний договір він не укладав та не підписував, ніяких коштів не отримував, на його рахунок кошти не перераховувались.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати недійсним договір безпроцентної позики без номеру та дати, укладений між ТОВ «Комплекс Агромарс» та ним, з моменту його укладення.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року позов ТОВ «Комплекс Агромарс» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Комлекс Агромарс» заборгованість в розмірі 318 989 грн 91 коп., 3 % річних в розмірі 3 388 грн 63 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконав, грошові кошти у встановлений у договорі строк позивачу не повернув, то поверненню підлягають грошові кошти у розмірі, встановленому за курсом НБУ на день ухвалення рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав належну правову оцінку наданим учасниками справи доказам та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову ТОВ «Комлекс Агромарс» та про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 та про відмову в задоволенні позову ТОВ «Комлекс Агромарс».

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що розписка від 14 грудня 2012 року про отримання ним від ТОВ «Комлекс Агромарс» позики в розмірі 64 513,69 доларів США та договір безпроцентної позики про отримання ним від ТОВ «Комлекс Агромарс» позики в розмірі 64 513,69 доларів США не є тотожними договорами. Крім того, договір безпроцентної позики не містить номеру та дати укладання, він його не укладав та не підписував.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 14 грудня 2012 року між ТОВ «Комплекс Агромарс» та ОСОБА_4 укладено договір безпроцентної позики (а. с. 6).

Пунктом 1.1. договору сторони погодили, що ТОВ «Комплекс Агромарс» надає ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 64 513,69 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14 грудня 2012 року складає 515 657 грн 92 коп., зі строком повернення до 28 грудня 2012 року, а ОСОБА_4 зобов'язується використати її за цільовим призначенням та повернути фінансову допомогу в порядку та на умовах, визначених договором.

Аналогічні умови отримання грошей в борг відображені і в розписці ОСОБА_4 від 14 грудня 2012 року, відповідно до змісту якої ОСОБА_4 14 грудня 2012 року (відповідно до договору безвідсоткової позики без номера) отримав від позивача грошові кошти в розмірі 64 500 доларів США, строком до 28 грудня 2012 року (а. с. 9).

Відповідно до висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 22 січня 2016 року № 181 встановлено, що досліджувані підписи від імені ОСОБА_4 після запису «14 грудня 2012 року» та перед записом «17 січня 2013» в розписці від 14 грудня 2012 року про отримання грошових коштів ОСОБА_4 - виконані особсито ОСОБА_4 (а. с. 164).

На виконання умов договору позики ОСОБА_4 повернув 17 січня 2013 року грошові кошти в розмірі 44 000 доларів США; 12 лютого 2013 року - 2500 доларів США, 19 лютого 2013 року - 2500 доларів США, 12 березня 2013 року - 2000 доларів США, 05 квітня 2013 року - 1500 доларів США. Всього повернуто 52 500 доларів США.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що залишок неповернутих коштів складав 12 500 доларів США, що за курсом НБУ на 11 березня 2016 року становить 318 989 грн 91 коп.

Відповідно до статті 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК Українивстановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК Українина підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про недійсність договору позики у зв'язку з відсутністю його підпису на ньому, та про те, що він не отримував кошти від позивача, є безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 22 січня 2016 року № 181 встановлено, що досліджувані підписи від імені ОСОБА_4 після запису «14 грудня 2012 року» та перед записом «17 січня 2013» в розписці від 14 грудня 2012 року про отримання грошових коштів ОСОБА_4 - виконані особсито ОСОБА_4 Аналогічні висновки містяться у висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 01 лютого 2017 року № 19/8-4/277-СЕ/2016, проведеному відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року (а. с. 53).

Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_4 фактично зводяться до його незгоди із мотивами судових рішень, які наведено на їх обґрунтування, та заявником в процесі розгляду справи не спростовані, а тому на законність оскаржуваних рішень не впливають.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними у статті 416 цього Кодексу (частина перша статті 415 ЦПК України).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року було зупинено виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2017 року, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, частиною третьою статті 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І.Гулько

Д. Д. Луспеник