Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 490/3023/15-ц

провадження № 61-11931св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Курило В. П., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера»,

відповідач - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу НікітінаРуслана Володимировича,

третя особа - компанія «Sandypool Limited»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Руслана Володимировича на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року у складі суддів: Базовкіної Т. М., Бондаренко Т. З., Кушнірової Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» (далі - ТОВ «Морський спеціалізований порт «Ніка-Тера») звернулось до суду з позовом до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Р. В., третя особа - Компанія «Sandypool Limited», про визнання дій нотаріуса протиправними.

Позовна заява мотивована тим, що 22 березня 2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р. В. вчинено напис, зареєстрований реєстрі за № 187, про стягнення з ТОВ «Морський спеціалізований порт «Ніка-Тера» на користь Компанії «Sandypool Limited» заборгованості з нарахованих та несплачених відсотків в сумі 26269,63 доларів США за період з 04 лютого 2015 року по 22 березня 2015 року за кредитним договором № S/30/03/10 від 30 березня 2010 року із змінами та доповненнями та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 142 000 грн.

Позивач зазначав, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були порушені вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зокрема, зазначений вище кредитний договір не відноситься до тих договорів, на виконання яких за переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМ України від 29 червня 1999 року, допускається вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Нотаріус не прийняв до уваги, яким чином компанія «Sandypool Limited» могла надати засвідчену виписку з рахунка боржника, тобто ТОВ «МСП Ніка-Тера», із зазначенням сум заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. А також нотаріус вчинив виконавчий напис за відсутності підтвердження безспірності вимог та за відсутності підтвердження, що минуло не більше року з дня виникнення права вимоги стягувача. Тобто, нехтуючи вимогами Закону України «Про нотаріат» щодо умов та підстав вчинення виконавчого напису нотаріуса, ігноруючи надані повноваження щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії, відповідач, на думку позивача, здійснив протиправні дії - вчинення незаконного виконавчого напису № 187 від 22 березня 2015 року.

Позивач просив визнати дії нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Р. В. щодо вчинення виконавчого напису протиправним та стягнути з відповідача судові витрати.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Центрального районного суду від 01 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року рішенням Центрального районного суду від 01 вересня 2015 року та ухвала апеляційного суду Миколаївської області від 02 листопада 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 лютого 2017 року в задоволенні позову ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач пов'язував свої вимоги про визнання дій приватного нотаріуса з вчинення виконавчого напису протиправними з тим, що нотаріус не пересвідчився в тому, що надані приватному нотаріусу документи, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, відповідають тим, які зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року. Фактично позивач не згоден з нотаріальним актом, а саме виконавчим написом, оскільки в позовній заяві викладено обставини, які на думку позивача свідчать про неправильність вимог, зазначених у виконавчому написі, безспірність яких він оспорює, так як він фактично взагалі оспорює наявність у нього заборгованості перед кредитором за зазначений в виконавчому написі період, а також невідповідність документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис. Таким чином, предметом позову є спір про право, оскільки позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Суд першої інстанції вказав, що для оскарження виконавчого напису через порушення нотаріусом процедури його вчинення, неправильності вимог, зазначених у виконавчому написі, не встановлення безспірності заборгованості, тощо, чинним законодавством встановлено інший спосіб захисту, а саме шляхом звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, під час розгляду якого і будуть вирішуватися питання, вказані позивачем в позові по цій справі. Позивач реалізував надане йому правом і звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом до Компанії «Sandypool Limited» про визнання виконавчого напису нотаріуса № 187 від 22 березня 2015 року таким, що не підлягає виконанню. Тому при прийнятті рішення суд враховує також те, що заявлений по цій справі позов сам по собі не направлений на відновлення прав позивача.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» задоволено. Позов ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Р. В., третя особа - компанія «Sandypool Limited» про визнання дій нотаріуса протиправними задоволено. Визнано протиправними дії приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Р. В. з вчинення виконавчого напису від 22 березня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 187, про стягнення з ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» на користь компанії «Sandypool Limited» заборгованості з нарахованих та несплачених відсотків в сумі 26 269,63 доларів США за період з 04 лютого 2015 року по 22 березня 2015 року за кредитним договором № S/30/03/10 від 30 березня 2010 року зі змінами та доповненнями та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 142000 грн. Стягнуто з Нікітіна Р. В. на користь ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» 1 071,84 грн судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач довів недотримання приватним нотаріусом Нікітіним Р. В. під час вчинення оспорюваного виконавчого напису вимог щодо документу, на підставі якого вчинений виконавчий напис, та перевірку безспірності заявлених до стягнення вимог.

У травні 2017 року Нікітін Р. В. звернувся з касаційною скаргою, в якій просив оскаржене рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Апеляційний суд при вирішенні справи не врахував те, що: договір є кредитним; нотаріус перевіряє лише документи, а не вирішує спір між сторонами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

У червні та липні 2017 року позивач надіслав заперечення на касаційну скаргу в якому просив в задоволені касаційної скарги відмовити та оскаржене рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані тим, що не доведено укладення саме кредитного договору; заборгованість не була безспірною; нотаріус порушив приписи законодавства щодо переліку необхідних документів; обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відповідно до статті 1 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: (1) нотаріальної дії; (2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; (3) нотаріального акту. При чому для кожного із випадків існують самостійні правові підстави оскарження.

Зокрема в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 зроблено висновок, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Суд першої інстанції встановивши, що позивач оскаржує нотаріальну дію по вчиненню виконавчого напису від 22 березня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 187, з підстав, які стосуються оскарження нотаріального акту (виконавчого напису), та інших підстав не вказав, зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову. Натомість апеляційний суд скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду постановлено без додержання норм матеріального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Руслана Володимировича задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року скасувати.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 лютого 2017 року залишити в силі.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. П. Курило

В. І. Крат