Справа №295/5726/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М. заучастю секретаря Білінської Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

29.05.2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.05.2011року у розмірі 25922,29 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору відповідачем було отримано кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач належним чином не виконує зобовязання, не надає своєчасно банку кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, утворилась заборгованість за договором, яку позивач просить стягнути.

Відповідач надала заперечення на позовну заяву від 19.07.2017 року та відзив від 17.01.2018 року( а.с. 77-80), в яких вона не заперечує факт укладення договору із позивачем та наявність заборгованості, однак, просить відмовити у задоволенні позовної заяви у зв'язку з невірним нарахуванням позивачем процентів від суми позики, незаконного притягнення до подвійної відповідальності за одне і теж порушення, недодержання письмової форми укладення договору, неузгодження умов договору, незаконної зміни процентної ставки, а також застосування спеціальної позовної давності до вимоги про стягнення неустойки. На підставі викладеного відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.47-50). Позивач подав відповідь на відзив від 24.01.2018 року в якому заперечив доводи відзиву. Зазначив, що кредитний договір з ОСОБА_1 укладено відповідно до вимог чинного законодавства, за принципом укладення договору приєднання; відповідач ознайомилась та погодилась Умовами та Правилами надання банківських послуг (у тому числі щодо умов кредитування) і взяла на себе зобов'язання їх виконувати, про що свідчить її підпис у відповідній Заяві. Крім того, у відповіді на відзив позивач вказав, що збільшення розмірів процентної ставки за кредитом узгоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, надав формулу нарахування процентів на поточну і прострочену заборгованість та заперечив безпідставність одночасного нарахування відповідачу штрафу і пені. Стосовно строків позовної давності позивач указав, що відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України пунктом 1.7.31 Умов договору за домовленістю сторін строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. З урахуванням наведеного позивач просить задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі (а.с. 83-100). Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 38). Відповідач неодноразово належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, однак, щоразу матеріали поверталися на адресу суду із повідомленням поштового зв'язку за сплином терміну зберігання. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд дійшов до висновку про проведення розгляду справи за відсутності сторін . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.05.2011 року відповідачем ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та ОСОБА_2 надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до зазначеної Анкети-заяви ОСОБА_1 надала банку свої персональні дані та виявила бажання оформити на своє ім'я платіжну кредитну картку Універсальна із бажаним кредитним лімітом 2500 грн. Окрім цього, власним підписом ОСОБА_1 засвідчила, що згодна з тим, що ця Заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір надання банківських послуг. При цьому вона ознайомилась і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. ОСОБА_1 зобов'язалась виконувати вимоги Умов та ОСОБА_2 надання банківських послуг, а також ознайомлюватися із їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.6-7). Відповідно до наявних у матеріалах справи запереченнях на позовну заяву (а.с. 47) та відзиву на позовну заяву (а.с.77) відповідач не заперечує факт укладення договору із позивачем. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. За таких умов суд приходить до висновку, що між сторонам укладено договір про надання банківських послуг, який являє собою Анкету-заяву про приєднання до Умов та ОСОБА_2 надання банківських послуг, Памятку клієнту, Умови і Правила надання банківських послуг, ОСОБА_3, що підтверджено підписаною відповідачем ОСОБА_4 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідкою про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, довідка про кредитування( а.с. 7), яка також підписана відповідачем 30.05.2011 року. За умовами вказаного договору, ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік. Сума наданого кредитного ліміту сторонами не оспорюється. У зв'язку із наведеним, суд вважає безпідставними доводи відповідача про відсутність між нею та позивачем договірних відносин, а також про їх нікчемності унаслідок недодержання письмової форми договору та неузгодження його умов сторонами, підписана відповідачем заява є договором приєднання, зі змісту якого вбачається, що остання ознайомлена з умовами і правилами надання банківських послуг, а останні розміщені на сайті позивача та є загальнодоступними.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. ОСОБА_3 ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). ОСОБА_3 ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ОСОБА_3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Дослідивши наявні у справі докази суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30.05.2011 року, наданого позивачем, станом на 30.04.2017 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 25922,29 грн., з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом 2289,64 грн., заборгованість за відсотками 18922,06 грн., заборгованість за пенею 3000 грн., заборгованість за штрафом (фіксована частина) 500 грн., заборгованість за штрафом (процентна складова) 1210,59 грн. (а.с. 63-65). Дослідивши розрахунок заборгованості по відсотках, суд приходить до висновку, що нарахування відсотків, які підлягають стягненню, проведено з порушенням умов договору, з огляду на наступне. При підписанні договору сторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує відсотки у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості, що встановлено Тарифами банку. Відповідно до Довідки про умови кредитування та використання кредитної картки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) становить 2,5 % , яка підписана ОСОБА_1В.(а.с. 7). Із розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що починаючи із 01.09.2014 року та у подальшому банк збільшував розмір відсотків за користування кредитом, який станом на день нарахування заборгованості становив вже 43,2 % річних. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. 10 січня 2009 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, яким Цивільний кодекс України доповнено ст. 1056-1, змістом якої передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Якщо ж умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009 року. ОСОБА_2 позиція Верховного суду України викладена у рішеннях від 19 грудня 2012 року у справі № 6-144цс12 та від 26 вересня 2012 року у справі № 6-89цс12. Таким чином, рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірними. Відповідно суд відхиляє доводи позивача про правомірність підняття процентної ставки на підставі Умов та ОСОБА_2 надання банківських послуг, як такі, що суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Зазначене збігається із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у рішенні по справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10 цс 18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З наданих позивачем до позовної заяви документів встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримала кредитну картку зі стартом карткового рахунку 30.05.2011 та строком дії до 02 місяця 2015 року (а.с.142). Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та ОСОБА_2 надання банківських послуг для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. ОСОБА_3 пункту 2.1.1.2.11 Умов та ОСОБА_2 надання банківських послуг картка діє до останнього дня місяця, указаного на лицьовій стороні Картки, включно. Забороняється використання Картки (її реквізитів) з минулим строком дії. Окрім цього, у позовній заяві позивачем зазначено, що відповідач отримала кредит з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Доказів про продовження строку дії кредитного договору, укладеного з відповідачем з видачею нової кредитної картки, позивачем не надано. У відповіді на відзив від 24.01.2018 року позивачем зазначено, що картка відповідача діє до останнього дня 02.2015 року (а.с. 99). ОСОБА_3 довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 строк дії кредитної картки 02/2015 (а.с.142). У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що строк кредитування за договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 спливає разом із закінченням строку дії виданої їй банківської картки, а саме останнього дня 02.2015 року, тобто 28.02.2015 року. Таким чином, починаючи з наступного дня - 01.03.2015 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» припинилося право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, виданим ОСОБА_1

Окрім цього із наданих позивачем формул розрахунку процентів на заборгованість установлено, що як до, так і після 04.2014 діяли формули нарахування процентів, які включали у себе нарахування процентів на вже раніше нараховані проценти (а.с.92-93). Враховуючи вищезазначені вимоги чинного законодавства, надаючи оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по процентах суперечить вимогам законодавства з огляду на нарахування процентів одночасно на тіло кредиту й попередньо нараховані проценти та підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором, а також безпідставного нарахування процентів поза межами строку дії договору кредитування. ОСОБА_3 наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитом виникла з 30.09.2011 року, кінцева дата нарахування процентів за лютий 2015 року 28.02.2015. З урахуванням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості зі сплати процентів у сумі 2346,72 грн. (2289,64 - заборгованість по тілу кредиту, х 30,00% - відсоткова ставка за кредитом, : 365 х 1247 днів - кількість прострочених днів за період з 30.09.2011 року по 28.02.2015 року). Крім того, суд вважає, що підстави для стягнення одночасно з відповідача як пені, так і штрафу за невиконання умов договору відсутні, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. ОСОБА_3 обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» пеня нараховується за кожен день прострочення по кредиту. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та ОСОБА_2 надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежу по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Оскільки умовами договору, який був укладений між сторонами, двічі передбачено цивільно-правову відповідальність у вигляді нарахування як пені, так і штрафу за одне те й саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, це свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15. У Довідці про умови кредитування та використання кредитної картки Універсальна, 55 днів пільгового періоду визначено порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту. У позовній заяві позивач просить стягнути пеню у розмірі 3000 гривень. З огляду на те, що позивач неправомірно заявляє вимоги про стягнення одночасно і пені, і штрафу за одне й те ж порушення умов договору, наведений розмір розрахунку пені не відповідає умовам кредитного договору, а тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за порушення строків виконання грошового зобовязання. Відповідно до умов договору фіксована складова штрафу становить 500 грн. Разом з цим, суд не погоджується із розрахунком процентної складової штрафу у сумі 1210,59 грн., поданого позивачем. Зважаючи на встановлену судом заборгованість за відсотками процентна складова штрафу становить 231,82 грн. (5% від суми заборгованості: по тілу кредиту (2289,64 грн.), заборгованості по процентах (2346,72 грн.). Суд не приймає доводи відповідача стосовно застосування строків позовної давності до вимог про стягнення штрафу і пені, оскільки згідно пункту 1.1.7.31 Умов та ОСОБА_2 надання банківських послуг строк позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, виплати процентів за використання кредиту, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банка складає 50 років. Враховуючи, що відповідач ознайомилась і взяла на себе зобов'язання виконувати зазначені Умови та Правила надання банківських послуг, суд приходить до висновку, що сторони збільшили позовну давність за домовленістю, що відповідає вимогам ст. 259 ЦК України. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, у звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе з зобовязань, суд прийшов до висновку про задоволення позовної заяви частково та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 5368,18 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 2289,64 грн., заборгованості за процентами 2346,72 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 231,82 грн. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір у сумі 331,20 грн. Керуючись ст.ст.12,77, 81, 141, 280, 259, 263-268, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 527, 551, 1054 ЦК України, суд,- УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором № б/н від 30.05.2011 року, станом на 30.04.2017 року у розмірі 5368,18 грн., а саме: 2289,64 грн. заборгованості по тілу кредиту, 2346,72 грн. - заборгованості за процентами, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 231,82 грн. - штрафу (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" суму сплаченого судового збору у розмірі 331,20 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1, місце проживання: 10006, м. Житомир, пров. Західний 3-й, буд. 7, вк. 3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: 302441912.

Суддя Л.М. Чішман