Справа № 286/3696/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю представника

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду і просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою №82 в житловому будинку №78-а по вулиці Київській в м. Овручі Житомирської області, мотивуючи тим, що їй на праві приватної власності належить вказана квартира, яку вона отримала по договору дарування від 19.07.1996. З моменту отримання у власність квартири з її дозволу в ній проживав її батько ОСОБА_3. Однак, 01.03.2017, в звязку з похилим віком, неможливістю себе обслуговувати, потребуванням постійного стороннього догляду та відмовою переїхати на постійне місце проживання до неї, батька було поміщено у відділення стаціонарного догляду для постійного проживання територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Овруцького району в с. Нові Велідники. З вказаного часу він постійно проживає у вказаному відділені стаціонарного догляду територіального центру. За надання медичних послуг та лікування батька в територіальному центрі вона сплачує щомісячно доплату, так як його пенсії не достатньо для цього. До даного часу батько значиться зареєстрованим на її жилій площі, хоча постійно проживає в с. Нові Велідники. Добровільно знятися з реєстрації та зареєструватися за новим місцем проживання він не бажає. Його реєстрація в квартирі перешкоджає їй повноцінно користуватися квартирою, розпоряджатися нею.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не зявився, але надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Щодо задоволення позову заперечує.

Представник третьої особи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Овруцького району в судовому засіданні щодо задоволення позову покладається на погляд суду.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, показання свідка та дослідивши в судовому засіданні докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач є власником квартири №82 в житловому будинку №78-а по вулиці Київській в м. Овручі Житомирської області. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач. Вказані обставини підтверджуються копією договору дарування квартири від 19.07.1996 з реєстраційним написом про право особистої власності від 05.02.1997, довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а.с. 3-4, 15).

Відповідно до ст.107 ЖК УРСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму.

У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

В ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" законодавець підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи серед іншого визначив і судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Тобто, як випливає із указаної правової норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Захист права власності гарантовано і ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, 1952 року. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно во¬лодіти своїм майном.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що після отримання травми шийки бедра відповідач не може сам себе обслуговувати. Їхати проживати до дочки, тобто позивача, він не бажає. Найняти йому доглядальницю при проживанні його в спірній квартирі є неможливим по причині зловживання ним алкогольними напоями та доведення квартири до стану непридатного для проживання. В звязку з цим, позивач взяла на себе зобовязання забезпечувати його утримання в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Овруцького району.

Копія довідки територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Овруцького району №01-623 від 06.11.2017 підтверджує, що ОСОБА_3 дійсно перебуває у відділенні стаціонарного догляду для постійного проживання територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Овруцького району в с. Нові Велідники з 01.03.2017 по даний час на підставі наказу №10 від 01.03.2017 та договору.

Представник третьої особи в своїх поясненнях підтвердив факт перебування відповідача у відділенні стаціонарного догляду для постійного проживання територіального центру, факт потребування ним постійного стороннього догляду та факт утримання його за плату, яка вноситься дочкою.

Факт проживання ОСОБА_3 у с. Нові Велідники Овруцького району та факт потребування ним постійного стороннього догляду підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_4, яка є його доброю знайомою. Крім того, вона підтвердила і відсутність речей відповідача в квартирі та непридатність квартири до проживання.

Копія паспорту позивача свідчить, що остання зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, Росія з 19.11.1996 (а.с. 5-7).

Таким чином, у даній справі судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, у якій не проживає, оскільки зареєстрована та постійно проживає в іншому населеному пункті. ЇЇ батько з моменту дарування квартири залишався проживати в ній, користувався належною позивачу спірною квартирою, яка як власник цього майна, надала право відповідачу користуватись ним. Тобто, відповідач спільно з власником спірної квартири ніколи не проживав, спільним побутом не був повязаний.

Після отримання травми шийки бедра та неможливістю себе обслуговувати, доведення квартири до стану непридатного для проживання по причині зловживання алкоголем відповідач вибув із зазначеного житла до відділення стаціонарного догляду для постійного проживання територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Овруцького району в с. Нові Велідники Овруцького району, де і проживає по даний час. Не зважаючи на відсутність обєктивної можливості відповідача проживати у спірній квартирі, знятися з реєстрації в ній та зареєструватися по місцю проживання добровільно він відмовляється.

З огляду на сутність установлених правовідносин, суд приходить до висновку, що на них не поширюються норми статей 64, 107, 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України, а що право відповідача на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-2931цс16.

За таких обставин, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що склалися, норми права, що їх регулюють, всі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про задоволення позову.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. в доход держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, підпунктом 15.5 пункту 15 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що тратив право на користування квартирою №82 в житловому будинку №78-а по вулиці Київській в м. Овручі Житомирської області.

На рішення суду до апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: ОСОБА_5

Повне рішення виготовлено 05.05.2018.