____________________________________________________________________________________________________________________
справа № 520/7576/18
провадження № 2/520/5094/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Літвінової І.А.

секретар суду - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1, адреса реєстрації: Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Паркова, буд. 46 б, кв. 30) до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (код ЄДРПОУ: 34674102, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Балківська, 1-б), ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Інфокс», в особі філії «Інфоксводоканал» (код ЄДРПОУ: 26472133, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Бассейна, 5), Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» (код ЄДРПОУ: 353030608, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, буд. 81/4), третя особа: ОСОБА_4 про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Інфокс», в особі філії «Інфоксводоканал», Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» та просив ухвалити рішення, яким:

визнати факт того, що заборгованість перед Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси» за послуги з централізованого опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1, що виникла за період часу до 02 грудня 2015 року в сумі 12274,56 (дванадцять тисяч двісті сімдесят чотири грн. 56 коп.) гривень, виникла у попередніх власників зазначеної квартири;

зобовязати КП «Теплопостачання міста Одеси» провести перерахунок плати за послуги з централізованого опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, виходячи з того, що ОСОБА_2 почав їх споживати з 02.12.2015 року;

визнати факт того, що заборгованість перед ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» за послуги з водопостачання та водовідведення квартири за адресою: АДРЕСА_1, що виникла за період часу до 02 грудня 2015 року в сумі 1268,75 (одна тисяча двісті шістдесят вісім грн. 75 коп.) гривень, виникла у попередніх власників зазначеної квартири;

зобовязати ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» провести перерахунок плати за послуги водопостачання та водовідведення квартири за адресою: АДРЕСА_1, виходячи з того, що ОСОБА_2 почав їх споживати з 02.12.2015 року, визнати факт того, що заборгованість перед Комунальним підприємством «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» за комунальні послуги квартири за адресою: АДРЕСА_1, що виникла за період часу до 02 грудня 2015 року в сумі 5351,21 (пять тисяч триста пятдесят одна грн. 21 коп.) гривень, виникла у попередніх власників зазначеної квартири;

зобовязати Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» провести перерахунок плати за послуги водопостачання та водовідведення квартири за адресою: АДРЕСА_1, виходячи з того, що ОСОБА_2 почав їх споживати з 02.12.2015 року, стверджуючи, що ці борги виникли з вини попереднього власника цієї квартири.

Ухвалою судді від 12.07.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Інфокс», в особі філії «Інфоксводоканал», Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії прийнято та відкрити провадження у цивільній справі № 520/7576/18.

Цією ж ухвалою відповідачам встановлено строк для подання до суду відзиву на позов, заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі постановлено направити відповідачу одночасно з копіями позовної заяви та доданих до неї документів.

Скориставшись своїм правом:

представник відповідача КП «Теплопостачання міста Одеси» надав до суду відзив, в якому зазначив що позов не визнає в повному обсязі, просить залишити його без задоволення. Зазначає, що позивач борг не визнає, тобто боржником себе не вважає. Вимоги юридичного характеру до нього не висунуто, отже, позивач діє в інтересах інших осіб, без доручення і повноважень;

представник відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» також надав до суду відзив, в якому зазначає про незгоду з вимогами позивача. Відповідач вказує, що за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 87 а, кв. 79 відкрито особовий рахунок з 2008 року на імя ОСОБА_4. Про зміну власника відповідач дізнався з позовної заяви. Також відповідач посилається на те, що він не звертався до позивача із вимогою щодо сплати за послуги водопостачання та водовідведення, не здійснював йому нарахування, адже не знаходиться із ОСОБА_2 у договірних правовідносинах. Крім того, відповідач зазначає, що посилання позивача на те, що станом на 02.12.2015 р. за особовим рахунком по квартирі за адресою: м. Одеса, просп. Маршала Жукова, буд. 87 а, кв. 79 значиться заборгованість в сумі 1268,75 грн. є невірними, так станом на 02.12.2015 року наявна заборгованість дорівнює 96,34 грн. Минула заборгованість була практично сплачена попереднім власником квартири ОСОБА_4;

представник відповідача КП «ЖКС «Чорноморський» надав до суду відзив, в якому зазначив що позов не визнає в повному обсязі, просить залишити його без задоволення, при цьому зауваживши, що ОСОБА_2 не надав до позовної заяви копії договору купівлі-продажу, який міг би підтвердити посилання позивача на те, що він не вчиняв правочинів щодо зобовязання сплати боргу попереднього власника.

Третя особа, ОСОБА_4, пояснень на позовну заяву не надав. За інформацією Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області станом на 31.08.2018 року зареєстрованим у місті Одесі та Одеській області не значиться. Остання відома адреса реєстрації: м. Одеса, просп. Маршала Жукова, буд. 87-А, к. 79. Знятий з реєстраційного обліку 11.08.2017.

Ухвалою суду від 14.11.2018 року продовжено строк вчинення процесуальних дій учасниками справи та призначено розпочати розгляд справи по суті з 12 грудня 2018 року.

В ході розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_2 придбав на електронних торгах нерухоме майно, а саме чотирьохкімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та 02 грудня 2015 року отримав свідоцтво про придбання нерухомого майна, посвідчене державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 (реєстр. № 2-675).

Право власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 02 грудня 2015 року.

До цього придбана ОСОБА_2 квартира належала ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу № Н/97-0127 від 14 березня 1997 року, зареєстрованого Одеською універсальною біржею «Центр».

Позивач вважає, що дії відповідачів з нарахування йому боргу за послуги теплопостачання, послуги з водопостачання, послуги з утримання будинку і прибудинкової території за період часу до 02 грудня 2015 року по цій квартирі не грунтуються на вимогах закону і порушують його права щодо користування квартирою.

Багатоквартирний житловий будинок № 87-А по проспекту Маршала Жукова (нині проспект Небесної Сотні) у місті Одесі відноситься до громадського житлового фонду. Теплопостачання зазначеного багатоквартирного житлового будинку виконується Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси», водопостачання - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» централізованим і плановим порядком. Послуги з утримання будинку і прибудинкової території надає Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський». Оплату послуг з теплопостачання споживач повинен вносити на рахунок КП «Теплопостачання міста Одеси», з водопостачання на рахунок ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», з утримання будинку і прибудинкової території на рахунок КП «ЖКС «Чорноморський».

ОСОБА_2 стверджує, що до 02.12.2015 року не отримував від відповідачів послуг з теплопостачання, водопостачання з утримання будинку і прибудинкової території, тому не повинен сплачувати ці послуги. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на свідоцтво про реєстрацію права власності, інформацію з ГЕРЦ, довідки по нарахуванню заборгованості. Позивач звертався до відповідачів з пропозиціями вирішити спір поза судом і просив розраховувати йому вартість житлово-комунальних послуг, починаючи з 02.12.2015 року і не враховувати йому борги попереднього власника квартири, що підтверджуються наданими до матеріалів справи заявами, але до сьогодні йому надходять рахунки, в яких зазначається сума вартості послуг з урахуванням попередніх боргів.

Відповідно до рахунку-повідомлення міського єдиного розрахункового центру «ГЕРЦ» станом на 01.12.2015 року за квартирою 79 в будинку 87 А по проспекту Маршала Жукова (нині проспект Небесної Сотні) в місті Одесі значиться наступна заборгованість: СДПТ - 3857,98 грн., вивіз сміття - 846,00 грн., опалення - 12274,56 грн., одеслифт - 643,43 грн. підсобка - 3,80 грн., холодна вода та каналізація - 1268,75 грн., борг за ЖК послуги - 1371,96 (а.с. 5).

В цих рахунках - повідомленнях зазначається прізвища, ім'я та по батькові боржника ОСОБА_4, з якими договірні відносини у відповідачів, як постачальників послуг не розірвані.

Між сторонами по справі виникли майнові цивільні відносини щодо постачання та споживання послугами, які регулюються ЦК України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», «Про захист прав споживачів», «Про питну воду та питне водопостачання».

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об'єктом захисту у цивільному судочинстві являється порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Суд зазначає, що порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Надаючи виниклим між сторонами по справі відносинам належну правову оцінку, суд звертає увагу, що згідно з частинами першою та другою статті509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За правилами статті 322ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачає стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 32 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що за надання послуг з питного водопостачання споживач вносить плату за нормами і тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку.

За приписами статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Як зазначено у Постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 р. № 630, - послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково (справа № 6-20 цс 11 Верховного Суду України, рішення прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України).

Суд встановив, що договори про надання послуг між ОСОБА_2 та відповідачами не укладалися. Особові рахунки на ім'я позивача не відкриті. Такі дії породили між сторонами у справі правові відносини щодо фактичного надання житлово-комунальних послуг без укладення договору. Позивачем не надано доказів неналежного виконання відповідачами їхніх обов'язків, як це передбачено статтями 526, 530 ЦК України. Позивачем не названі суб'єктивні права або інтереси споживача, які порушені, не визнані або оспорені відповідачами по справі.

Вимоги пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлюють право споживача на одержання в установленому законодавством порядку необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання послуг, їх споживчі властивості тощо. Положення п. 6 вказаної статті встановлюють право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Перетворювальний позов направлений на зміну правовідносин, а саме в такому позові позивач просить суд змінити існуюче між ним і відповідачем матеріальне право відношення. Судом встановлено, що ні договором, ні судовим рішенням, між сторонами по справі не встановлені правовідносини, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг, яка утворилась внаслідок невиконання зобов'язань попередніми власниками квартири.

Посилання сторони позивача на ті обставини, що відповідна заборгованість утворилась внаслідок невиконання зобов'язань попереднім власником квартири суд не може прийняти до уваги. Фактично позивачем ставиться питання, яке має бути предметом доказування у разі пред'явлення до ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення заборгованості, яка виникла до набуття ним права власності на вказану квартиру.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дорани проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004 , де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За правовою природою позовні вимоги ОСОБА_2 є запереченнями проти неіснуючих позовних вимог до нього.

Частиною другою статті14 ЦК України встановлено, що особа, не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Право обліку заборгованості за надання житлово-комунальних послуг належить відповідачам. Оскільки списання будь-яких сум заборгованості є правом, а не обов'язком відповідачів, позовні вимоги про зобовязання провести перерахунки плати за послуги, яка виникла до 02 грудня 2015 р., не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

З наведеної імперативної процесуальної норми вбачається, що рішення (ухвала) суду не може прийматися як застереження від будь-яких порушень та не може бути умовним, а розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявне неіснуючі порушення, суперечить приписам чинного законодавства України. Захист прав свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановлення судом факту їх порушення. Чинним законодавством України не передбачено захист прав та інтересів на майбутнє.

Діями відповідачів не порушені права позивача, як споживача. Цими діями позивач не був позбавлений можливості здійснити (реалізувати) свої права споживача повністю або частково.

Сама по собі вказівка в особовому рахунку про наявність заборгованості не тягне для позивача негативних наслідків, а у випадку непогашення заборгованості, чинним законодавством не передбачено припинення надання відповідачами зазначених послуг.

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875-IV), відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Статтями 20 та 21 Закону № 1875-IV передбачені обов'язки споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Положеннями частини пятої статті 26 Закону № 1875-IV передбачено, що процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін, а відповідно до частини першої статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору, пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Таким чином, у разі коли виконавець не підготовує та не укладає із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання, який відповідає вимогам типового договору, таке право споживача підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо вимог про визнання фактів про виникнення заборгованості перед відповідачами у певний період часу, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки діючими нормами цивільного процесуального закону передбачена можливість не визнання, а встановлення фактів судом, в тому числі і в порядку окремого провадження.

Крім того, жоден із відповідачів у цій цивільній справі не заперечував факт виникнення боргу за іншим споживачем у вказаний позивачем період.

Суд зазначає, що позивач, діючи на власний розсуд та за своєю волею, придбав у власність майно, обтяжене боргом попереднього власника. Наявність цього боргу могла бути виявлена позивачем до придбання квартири.

У суду відсутні відомості чи звертався позивач ОСОБА_2 до попереднього власника квартири ОСОБА_4 з вимогами виконати боргові зобовязання.

Принцип диспозитивності, у відповідності до частини першої статті 13 ЦПК України, не дозволяє суду вийти за межі вимог, заявлених позивачем.

У відповідності до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, суд відмовляє позивачу у позові повністю.

Керуючись ст.ст.259, 263-265,269 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1, адреса реєстрації: Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Паркова, буд. 46 б, кв. 30) до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (код ЄДРПОУ: 34674102, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Балківська, 1-б), ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Інфокс», в особі філії «Інфоксводоканал» (код ЄДРПОУ: 26472133, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Бассейна, 5), Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» (код ЄДРПОУ: 353030608, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, буд. 81/4), третя особа: ОСОБА_4 про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складання.

Датою складання рішення є 18 грудня 2018 року.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Літвінова І. А.