УХВАЛА

"05" травня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування обмеження у праві виїзду,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.10.2014 року подання ст. державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 було задоволено, та обмежено право виїзду за межі України ОСОБА_1 до повного виконання ним рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.06.2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно.

26.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування йому обмеження у праві виїзду за межі України, та допустити негайне виконання рішення суду, оскільки вказана ухвала порушує права заявника, та останній сумлінно та щомісячно сплачує аліменти на дитину, навіть існує переплата.

Учасники судового розгляду в судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином та своєчасно, від заявника ОСОБА_1 та зацікавленої особи ОСОБА_3 надійшли до суду заяви, в яких заявник просить розглядати справу за його відсутності, а ОСОБА_3 зазначила, що вона проти задоволення вказаної заяви не заперечує, та претензій до заявника не має, оскільки аліменти сплачуються своєчасно.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити заяву з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні Київського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області перебуває виконавчий лист виданий 02.08.2011 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від його заробітку щомісячно, починаючи з 11.04.2006 року до досягнення дитиною повноліття.

На даний час відповідно до наданого до суду розрахунку, заборгованість за вказаним листом відсутня, та переплата складає 1615,37 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Положеннями Закону України «Про порядок тимчасового виїзду з України та в'їзду в Україну», «Про виконавче провадження» не передбачено вирішення судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон, розгляд таких питань не врегулюванний нормами цивільного процесуального законодавства, в тому числі в порядку визначеномуРозділом VІ Цивільного процесуального кодексу України, виходячи зі змісту ч.1ст. 377-1 ЦПК України не передбачено такого способу захисту.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(ратифікований ЗУ 11 вересня 1997 року) та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдувальні суспільним інтересам в демократичному суспільстві.

Виконання будь-якого рішення є невідємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати вимогам ст. 6 Конституції про захист прав людини та основних свобод.

На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобовязання, покладеного на неї рішенням суду.

Оскільки обмеження у виїзді за межі України ОСОБА_1 було застосовано у звязку з тим, що в нього була наявна заборгованість по аліментів, яка на даний час відсутня, отже підстав для вжиття щодо нього примусових заходів виконання рішення суду не вбачається.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1, та вважає можливим скасувати встановлене відносно останнього обмеження у праві виїзду за межі України, а що стосується вимоги заявника про негайне виконання рішення суду, то в даній частині слід відмовити, оскільки ст. 430 ЦПК України передбачений вичерпний перелік категорій справ, в який допускається негайне виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.260, 441 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування обмеження у праві виїзду задовольнити частково.

Скасувати обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1, 26.09.1976 р.нар., ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що було вжите ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 р. по справі №640/17495/14-ц, н/п 6/640/429/14.

В частині задоволення заяви про негайне виконання рішення суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 15-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали складено 05 травня 2018 року.

Суддя Г.А. ЗУБ