Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

місто Київ

справа № 182/5830/15-ц

провадження № 61-6721св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»,

відповідачі: Відділ державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 30 червня 2016 року у складі судді Шестакової З. С. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Митрофанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (далі - ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», банк) звернулось до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС Нікопольського МУЮ, державна виконавча служба), Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр»), ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання результатів електронних торгів недійсними, свідоцтв про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів та скасування державної реєстрації права власності.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 05 травня 2015 року та 06 травня 2015 року державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі виконавчого провадження № 6-112 з виконання виконавчого листа № 2-2268/11, виданого 17 грудня 2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості в розмірі 1 174 577, 00 грн, провело електронні торги з реалізації належного ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нерухомого майна - нежитлової будівлі магазину, загальною площею 96, 0 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (по 1/2 частині за кожним власником), про що державним виконавцем 07 травня 2015 року складено два акти про реалізацію предмета іпотеки. Переможцем електронних торгів з реалізації цього об'єкта став ОСОБА_2

На переконання позивача, прилюдні торги проведені з порушенням норм Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за № 745/4038 (далі - Тимчасове положення), оскільки про визначення вартості майна, а також дату та час проведення електронних торгів банк повідомлений не був, при цьому банк заперечував проти оцінки переданого на торги майна.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 30 червня 2016 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ДП «Інформаційний центр» про визнання результатів електронних торгів недійсними, свідоцтв про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів та скасування державної реєстрації права власності.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 30 червня 2016 року позов ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що ВДВС Нікопольського МУЮ дотримано порядок реалізації арештованого майна, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що електронні торги з реалізації арештованого майна на підставі примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором проведені на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового порядку.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що ВДВС Нікопольського МУЮ здійснив передачу нежитлової будівлі магазину, загальною площею 96, 0 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на реалізацію відповідно до розділу ІІ «Передача майна на реалізацію» Тимчасового порядку та з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Заперечення від банку проти визначення вартості (оцінки) майна - нежитлової будівлі магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, надійшли до ВДВС Нікопольського МУЮ 06 квітня 2015 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною третьою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», а тому листом від 17 квітня 2015 року № 21337 державний виконавець правомірно відмовив банку в його задоволенні.

Також суд врахував, що за скаргами ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» на дії державного виконавця начальником ВДВС Нікопольського МУЮ Григоруком О. В. відповідно до вимог статей 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження» проведена перевірка дотримання державним виконавцем вимог закону під час підготовки та проведення оспорюваних електронних торгів, за наслідком якої постановами начальника ВДВС Нікопольського МУЮ Григорука О. В. від 20 червня 2015 року встановлено, що дії державного виконавця з приводу реалізації арештованого майна проведені з дотриманням вимог чинного законодавства, тому скарга банку залишена без задоволення.

ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, у грудні 2016 року звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати наведені судові рішення.

На обґрунтування вимог касаційної скарги банк послався на те, що єдиним та беззаперечним доказом відсутності з боку державного виконавця порушень під час підготовки та проведення прилюдних торгів, суди визнали постанову начальника ВДВС Нікопольського МУЮ Григорука О. В. від 20 червня 2015 року. Проте, на переконання заявника, до такого доказу необхідно відноситись критично, оскільки Григорук О. В. є начальником того самого підрозділу ДВС, в якому працює державний виконавець, який допустив порушення закону, тому є підстави сумніватись в об'єктивності його висновків щодо відсутності в діях підлеглого порушень закону.

Заявник зазначає, що судом першої інстанції неповно та неусебічно з'ясовано обставини справи, на які банк посилався, як на підставу своїх вимог, не надано оцінки наявним у справі доказам, безпідставно визнані встановленими суттєві для справи обставини, які насправді є недоведеними, внаслідок чого зроблено помилкові висновки про відсутність у діях державного виконавця порушень статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що вважає прилюдні торги такими, що проведені без будь-яких порушень та із дотриманням вимог закону. Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України. Разом з тим, оскільки відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження, а ухвалою від 17 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у лютому 2018 року.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2012 року з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь банку стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 172 757, 20 грн та судові витрати в розмірі 1 820, 00 грн.

На підставі рішення суду, яке набрало законної сили 22 листопада 2012 року, видано виконавчі листи.

На виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2012 року державний виконавець ВДВС Нікопольського МУЮ відкрив виконавче провадження про стягнення заборгованості за кредитним договором, провів опис та арешт майна: нежитлової будівлі магазину, загальною площею 96, 0 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яке належало на праві спільної часткової власності, в рівних частках по 1/2, відповідачам ОСОБА_3 і ОСОБА_4, та звернув стягнення на арештоване майно.

Відповідно до оцінки, проведеної державним виконавцем ВДВС Нікопольського МУЮ, вартість нежитлової будівлі магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, становить 173 546, 00 грн, та на тендерній основі залучено ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Оцінку майна - нежитлової будівлі магазину, загальною площею 96,0 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, направлено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та

ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК».

05 та 06 травня 2015 року відносно частки майна кожного із відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України провело електронні торги з реалізації нерухомого майна - нежитлової будівлі магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами торгів ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України складено протокол проведення торгів від 05 травня 2015 року № 78496 та протокол проведення торгів від 06 травня 2015 року № 78960. Переможцем торгів згідно з цими протоколами став ОСОБА_2, про що державним виконавцем ВДВС Нікопольського МУЮ складені акти про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 07 травня 2015 року.

14 травня 2015 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на підставі акта про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі магазину, загальною площею 96,0 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстровано у реєстрі за № 650, та свідоцтво про право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі магазину, загальною площею 96,0 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстровано у реєстрі за № 651.

14 травня 2015 року проведена державна реєстрація права власності на згаданий об'єкт нерухомості за ОСОБА_2 у відповідному Реєстрі.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка була чинною на момент проведення державним виконавцем дій, що оскаржуються, реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

За своєю правовою природою відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому такий правочин може визнаватись недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент його вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12.

Тимчасове положення у редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів, визначає умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно.

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо підлягають оскарженню в порядку, передбаченому законом.

Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону, за частиною першою якої визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою, та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності.

Тобто на момент проведення прилюдних торгів для визначення вартості об'єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним.

Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною у звіті про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, зокрема, частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення.

За змістом пункту 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Отже, розглядаючи питання про дотримання під час проведення торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення, суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

Проте, сам факт неналежного повідомлення боржника стосовно проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути зафіксовані й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15,

від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, підстав відступити від яких Верховним Судом не встановлено.

За змістом частин другої та третьої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Витрати, пов'язані з призначенням суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, несе сторона, яка оспорює вартість майна, визначену державним виконавцем. Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

У справі, що переглядається, суди встановили, що оцінку майна - нежитлової будівлі магазину, загальною площею 96,0 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, направлено ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» рекомендованим повідомленням 11 березня 2015 року за № 6/10907, яке отримано банком 16 березня 2015 року (том 1, а.с.67-69 ,195).

У частині другій статті 255 ЦК України встановлено, що письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Під час розгляду справи позивачем не надано будь-яких доказів того, що дата фактичного направлення заперечень проти звіту про оцінку відповідає даті, яка зазначена у цьому запереченні - 25 березня 2015 року, а тому відсутні підстави стверджувати про дотримання банком десятиденного строку подання державному виконавцю заперечення проти оцінки майна.

Доводам заявника про те, що всупереч нормам статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» він не повідомлявся про результати проведеної 02 лютого 2015 року оцінки майна боржників, належним чином вивчена апеляційним судом, який обґрунтовано зазначив, що на он-лайн сервісі відстеження відправлень УДППЗ «Укрпошта» міститься попередження такого змісту: «Інформація про наявність та стан пересилання поштових відправлень постійно оновлюється й зберігається в системі протягом 6 місяців з моменту реєстрації», між тим, надана на обґрунтування зазначених доводів позивачем копія витягу від 28 липня 2016 року, сформована більше ніж через рік після відправлення та, відповідно, отримання зазначеної кореспонденції, датованої березнем 2015 року.

Судами встановлено, що станом на 23 березня 2015 року заперечень від банку проти визначення вартості (оцінки) майна не надходило, тому державний виконавець ВДВС Нікопольського МУЮ у строки, визначені Тимчасовим порядком та Законом України «Про виконавче провадження», направив до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України відповідні документи для проведення реалізації спірного майна.

Заперечення від банку проти визначення вартості (оцінки) майна - нежитлової будівлі магазину, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, надійшли до ВДВС Нікопольського МУЮ 06 квітня 2015 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною третьою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», тому листом від 17 квітня 2015 року № 21337 державний виконавець відмовив банку в його задоволенні.

Грошові кошти від реалізації нежитлової будівлі магазину, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 164 868, 70 грн надійшли на депозитний рахунок ВДВС Нікопольського МУЮ 07 травня 2015 року та згідно з розпорядженням державного виконавця

від 07 травня 2015 року були розподілені та перераховані відповідно до вимог статей 43, 44 Закону України «Про виконавче провадження» на рахунок ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в розмірі 146 581, 60 грн.

Виходячи із наведеного, враховуючи те, що реалізація майна проведена із дотриманням встановленого законом порядку на підставі дійсного звіту про оцінку майна, а банк подав заперечення на нього із пропуском строку, встановленого законом, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК».

Доводи касаційної скарги про неправильну оцінку судами постанови начальника ВДВС Нікопольського МУЮ Григорука О. В. від 20 червня 2015 року не підлягають оцінці Верховним Судом, оскільки зводяться до фактичної переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваних судових рішень.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок про залишення без задоволення касаційної скарги ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК».

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 30 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

Г. І. Усик