Справа № 445/1777/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/1150/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Львів

Справа №445/1777/16-ц

Провадження №22-ц/811/1150/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року у складі судді Сивак В.М.

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

19 вересня 2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.02.2008р. у сумі 80 549,08 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 12 815,30 грн., заборгованості за процентами у сумі 60 173,60 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 3 248,32 грн., а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн. та 3811,86 грн. (процентна складова). Одночасно просить суд вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 29.02.2008р. ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір. Однак, відповідач порушила свої зобов'язання та не повернула кредит, відсотки за користування кредитом, а тому станом на 31.07.2016р. розмір її боргу перед банком складає 80 549,08 грн.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 12 847,20 грн. заборгованості за кредитним договором, а саме 12 815,30 грн. заборгованість за кредитом та 31.90 грн. заборгованість за відсотками. Також стягнуто з відповідача 220,48 грн. сплаченого позивачем судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ "Приватбанк" просить скасувати рішення Золочівського районного суду Львівської області від 29.05.2018р. в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів, пені та штрафів і постановити в цій частині нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Так, у доводах апеляційної скарги зазначає, що суд прийшов до помилкових висновків при оцінці обставин справи, так як заява-анкета яка підписана відповідачем засвідчує його обізнаність із умовами кредитування, які викладені на сайті банку. Вказує, що відповідач укладення договору не оспорював, а тому суд безпідставно вдався до оцінки договору.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

18.10.2018 року цивільна справа № 445/1777/16-ц одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.02.2008р. шляхом підписання заяви-анкети між сторонами було укладено договір кредиту, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 8 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Встановлено, що строк дії кредитної карти НОМЕР_1 з 29.02.2008 року по 29.02. 2012 року включно, а сума заборгованості по даному кредитному договору згідно розрахунку заборгованості за договором: 80 549грн. 08 коп., з яких: 12 815,30грн. заборгованість за кредитом, 60 173,60грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 248,32 грн. заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом, а також штрафи відповідно 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3 811,86 грн. штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що заява-анкета, яку відповідачка підписала 29.02.2008р. не містить посилання про те, що вона була ознайомлена з Умовами та Правилами, та їй були надані саме Умови такого змісту, які надані як додаток до позову, тобто дійсні (чинні) станом на 29.02.2008р., а тому у задоволенні позовних вимог в частині комісії, штрафу та пені відмовив.

Позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості по кредиту у розмірі 12 815,30 грн. суд задовольнив як обґрунтовані, а в частині стягнення відсотків задовольнив частково у сумі 31,90 грн., оскільки дійшов висновку, що саме такий розмір відсотків було нараховано на дату завершення дії строку кредитної картки - 29.02.2012р.

Однак повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції не можна.

Так, оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи банку" не є складовою частиною кредитного договору, колегія суддів апеляційного суду відзначає таке.

Як встановлено судом та видно із матеріалів справи, сторони уклали кредитний договір шляхом підписання заяви на отримання кредитної картки від 29.02.2008р.

У цій заяві міститься умова, згідно якої відповідач ознайомлена та згідна із Умовами і правилами надання послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення.

Оцінивши такі умови договору та спосіб його укладення, апеляційний суд дійшов висновку, що укладення договору кредиту у формі заяви, якою сторона позичальника приєднується до типових умов договору відповідає вимогам ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що вирішуючи спір, в кожному конкретному випадку суду необхідно на підставі належних та допустимих доказів оцінювати обставину укладення такого договору та його умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. А відповідно до ч. 1 ст. 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ОСОБА_2 та банком договір кредиту.

Однак, Умови та правила надання банківських послуг, які долучені до справи, не можуть визнаватись як складова частина кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки вони не містять ані дати їх складання, ані підпису позичальника, чи будь-якої іншої ознаки, яка б могла дозволити встановити факт обізнаності позичальника саме із цими умовами та тарифами на момент підписання заяви про отримання кредиту.

А Тарифи на обслуговування карти взагалі позивачем не долучено.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При таких фактичних обставинах справи, у суду були всі наявні правові підстави для висновку, що умови кредитування, на які посилається банк, не були узгоджені стороною позичальника, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору кредиту.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 13 червня 2018 року по справі № 226/3556/15-ц, а також Верховний Суд України у справі №6-240цс14 від 11.02.2015р. та №6-16цс15 від 11.03.2015р.

Висновки суду першої інстанції в цій частині є вірними та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не спростовують такі.

Отже, позовні вимоги банку у частині, щодо стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафами підлягають відмові у зв'язку із їх недоведеністю, так як такі обґрунтовані умовами, які не є складовою частиною кредитного договору.

Водночас, сума заборгованості за кредитом у сумі 12 815,30 грн. позивачем доведена повністю і судом підставно стягнуто її з відповідачки..

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

А відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стягуючи з відповідача заборгованість за кредитом суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в цій частині і апеляційний суд не знаходить підстав для скасування рішення суду в цій частині.

Водночас, апеляційний суд вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача відсотків у сумі 31,90 грн., оскільки такий висновок суд зробив із помилковим застосуванням норм матеріального права.

Приймаючи нове рішення в частині стягнення відсотків за користування кредитом апеляційний суд виходить із того, що розмір відсотків за кредитним договором від 29.02.2008р. встановлено безпосередньо у самій заяві на отримання кредитної картки і такий становить на рівні 36% річних.

А тому, саме такий розмір відсоткової ставки було погоджено сторонами при укладенні кредитного договору і така ставка повинна бути застосована при здійсненні розрахунку суми боргу по сплаті відсотків за користування кредитом.

З аналізу розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачки, яки долучено до позовної заяви, апеляційним судом встановлено, що базова процентна ставка за кредитом із 36% річних було змінено банком починаючи з 01.09.2014р. на 34,80% річних, а починаючи з 01.04.2015р. на 43,20% річних.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що таке збільшення відсоткової ставки не відповідає закону, який діяв на час такого збільшення, а саме Закону України від 12 грудня 2008 року №661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" та Закону України від 22.09.2011р. №3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг".

Враховуючи той факт, що позивач не надав суду розрахунку заборгованості за відсотками із правильним застосуванням відсоткової ставки, а у суду відсутні спеціальні знання для обрахунку суми заборгованості за відсотками щомісячно виходячи із змінної суми боргу та періоду який є досить тривалим, то суд приходить до висновку про стягнення відсотків у сумі 11 571, 78 грн. нарахованих банком до збільшення відсоткової ставки.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню у відповідній частині та постановленню нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року скасувати в частині стягнення заборгованості та постановити в цій частині нове рішення, яким cтягнути 12 815 грн. 30 коп. заборгованості за кредитом та 11 571 грн. 78 коп. заборгованість за відсотками.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді