АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

26 квітня 2018 року м. Чернівці

Справа № 727/12656/17

Провадження № 794/435/18-ц

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Кулянди М.І.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Конецька Д.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, на ухвалу Садгірського районного суду м.Чернівці від 05 березня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Асташев С.А.),

встановив :

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 05 березня 2018 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_3 задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу. Просить ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 березня 2018 року скасувати, оскільки вважає, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки відповідач може відчужити спірну квартиру і це утруднить та унеможливить виконання рішення суду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, шляхом заборони відчужувати спірну квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону.

Відповідно ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч.1, ч.3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним.

Позивач просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 01 лютого 2017 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №103.

Однак, рішення про визнання правочину недійсним без застосування наслідків його недійсності не потребує примусового виконання, тому немає необхідності у забезпеченні такого позову.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції наведених вище положень закону, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України та зазначених обставин справи належним чином не врахував, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Отже, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 374,376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Садгірського районного суду м.Чернівці від 05 березня 2018 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : М.І. Кулянда

судді : І.Б. Перепелюк

І.Н. Лисак