КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року місто Київ.

Справа № 760/3729/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/325/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого Желепи О.В., суддів Іванченко М.М., Рубан С.М., секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року (у складі судді Коробенка С.В., інформація про час складення повного тексту рішення відсутня)

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року позивач ПАТ КБ&qu20;Приватбанк&q?ач; звернулось з позов до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 06 січня 2012 року між КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1. було укладено договір кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних на суму залишку простроченої заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначає, що в порушення умов кредитного договору Відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання не виконувала та станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість по договору на загальну суму в розмірі 28701,92 гривень, яку позивач просив стягнути в судовому порядку та яка включає:

2179,41 гривень - заборгованість за тілом кредиту;

21583,58 гривень - заборгованість за процентами;

3095,98 гривень - заборгованість по сплаті пені;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в загальному розмірі 1842,95 гривень з яких:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина)

1342,95 грн. - штраф (процентна складова) ,

а також судові витрати в сумі 1600,0 грн.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 06.01.2012 в сумі 2788,38 (дві тисячі сімсот вісімдесят вісім грн. 38 коп.) гривень, з яких :

- 2179,41 гривень заборгованості по тілу кредиту;

- 608,97 гривень заборгованості по сплаті неустойки (штрафу) за прострочення виконання зобов'язання.

Також стягнуто суму сплаченого судового збору в розмірі 27,88 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій просило його скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В скарзі заявник вказував на те, що рішення ухвалено без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що рішення суду оскаржує лише в частині відмови у позову.

Посилається на те, що підписання заяви позичальником підтверджує його фактичне приєднання до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що разом становить кредитний договір.

Вказує на те, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між Кредитором і Позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання Позичальника до запропонованого Кредитором договору (умов кредитування).

Скаржник зазначив, що надав суду першої інстанції Тарифи, з яким було ознайомлено Відповідача, в свою чергу Відповідач не надав доказів на спростування дійсності Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів.

Посилається також на те, що до суду надано прозорий та простий для сприйняття розрахунок заборгованості за кредитним договором, тому вважає, що суду надано належні та допустимі докази на підтвердження розміру заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з викладеним вище, 03 жовтня 2018 року цивільні справи, які перебували в провадженні Апеляційного суду міста Києва, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями новоутвореного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2018 дану справу призначено судді-доповідачу Желепі О.В.

Ухвалою від 08 жовтня 2018 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду Київським апеляційним судом.

В судовому засіданні апеляційного суду представник банку Олейнік Н.О. доводи скарги підтримала.

Відповідач до суду не з'явилась.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,

за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,

що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції було встановлено, що 06 січня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір (у формі приєднання до Умов і правил надання банківських послуг) про відкриття кредитної лінії на платіжну картку, відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредитну лінію на суму в розмірі 2000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 30% річних.

З наданого Позивачем розрахунку встановлено, що протягом дії кредитного договору розмір процентної ставки за користування кредитом неодноразово змінювався, зокрема: з 01.09.2014 - 34,8%річних, а з 01.04.2015 -43,20%річних.

Встановлено, що Відповідач своїх зобов'язань не виконувала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Починаючи з 01.04.2015 банком встановлена процентна ставка за користування кредитом в розмірі 43,2% на поточну заборгованість, і така ж ставка (43,2% річних) - на прострочену заборгованість.

З розрахунку вбачається, що в період з 01.07.2014 по 31.01.2017 розмір простроченої заборгованості ОСОБА_1 взагалі не змінювався і дорівнював 296,31 гривням. За умови незмінної з 01.05.2014 процентної ставки на прострочену заборгованість (43,2%) щомісячні нарахування з вказаної дати не повинні були б значним чином різнитися. Натомість, з розрахунку заборгованості Позивача вбачається, що щомісячні нарахування процентів на сталу суму простроченої заборгованості (296,31 грн) щомісяця збільшувались з 238,67 гривень (за 29 днів квітня 2015 року) до суми в розмірі 1621,78 гривень (за 30 днів грудня 2016 року). При цьому і найменша вказана сума жодним чином не відповідає річній процентній ставці 43,2%, або навіть її подвійному розміру (з урахуванням коефіцієнту 2).

Зазначені суми нарахувань неможливо пояснити з наданих Позивачем документів, умов договору, інших відкритих джерел, у зв'язку з чим суд першої інстанції витребовував від Позивача детальний розрахунок заборгованості.

Однак, Позивачем не було надано до районного суду, належний розрахунок заборгованості Відповідача в частині нарахованих процентів на тіло кредиту, який би відповідав умовам укладеного договору.

За таких обставин, суд встановив недоведеність позовних вимог, щодо заборгованості за відсотками, пенею, та комісією.

Колегія суддів, дослідивши надані суду першої інстанції докази, встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи скарги з приводу доведеності факту укладення договору та надання суду тарифів, які діяли, на законність рішення не впливають, тому, що суд першої інстанції частково задовольняючи позов встановив, що договір був укладений, шляхом приєднання, і відмовляючи в задоволенні позову, щодо відсотків, суд виходив не з недоведеності тарифів, а з неможливості за наданим позивачем розрахунком вирахувати відсотки, згідно умов договору.

Доводи скарги про те, що суд безпідставно не взяв в якості доказу розрахунок відсотків наданий позивачем, оскільки він є прозорим і зрозумілим, колегія суддів не приймає з огляду на те, що суд мотивував , які встановив розбіжності та невідповідності в розрахунку, наданим позивачем умовам договору та неодноразово витребував у позивача детальний розрахунок чи пояснення з метою усунення розбіжностей, проте позивач ні письмових ні усних пояснень з приводу встановлених розбіжностей суду не надав, не направив також інший розрахунок, в якому були б усунуті невідповідності.

В апеляційній скарзі, ознайомившись з рішенням суду, представник позивача також не зазначив, чому він не погоджується з рішенням в частині неможливості прийняти розрахунок позивача, не були надані і в судовому засіданні апеляційного суду пояснення з приводу зауважень встановлених в рішенні суду, щодо невідповідності розрахунку боргу за відсотками, умовам укладеного між сторонами договору. Нові докази позивач до апеляційного суду не подавав.

Суд вірно встановив, що нарахований борг за відсотками за два роки в рази перевищує, навіть подвійну ставку відсотків, яка визначена правилами Банку.

Посилання в скарзі на те, що розрахунок прозорий і зрозумілий, жодним чином не спростовують висновків суду, який детально встановив невідповідність наданого розрахунку умовам договору.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» не містить.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду щодо недоведеності позовних вимог в частині стягнення відсотків, пені, комісії відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 375 ЦПК України залишає його без змін.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09.11.2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

ІванченкоМ.М.