Провадження № 2/638/1362/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді - СЕМІРЯД І.В.

при секретарі - РОМАНОВІЙ О.В.

за участі

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова заяву представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», третя особа Державний реєстратор Зміївської міської ради ОСОБА_4 про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться зазначена цивільна справа.

Представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій посилається на те, що у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_3 право власності, зареєстроване на даний момент за відповідачем буде скасоване та власником залишиться позивач. Проте на даний момент відповідач може розпорядитись предметом іпотеки на власний розсуд. У звязку з чим представник позивача просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ПАТ «перший український міжнарожний банк» вчиняти будь- які дії спрямовані на відчуження квартири, яка знаходиться за адресою м. Харків, пр Перемоги, 77, кв. 244.

Представник відповідач заперечувала проти забезпечення позову, посилаючись на те, що квартира на теперішній час не власністю банка, а належить іншій особі.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Заяву про забезпечення позову з дотриманням порядку, встановленого ч.2 ст.152 ЦПК України.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів заяви вбачається, що між сторонами виник спір.

Разом з тим, з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира 244 за адресою м. Харків, пр. Перемоги, 77 на праві приватної власності ОСОБА_5

Тобто, на теперішній час відсутні підстави вживати заходів забезпечення шляхом заборони ПАТ «ПУМБ» вчиняти дії на відчуження майна, так як банком вже були вчинені певні дії щодо відчуження спірного майна та на теперішній час новий власник може вжити заходів щодо відчуження.

Отже, суд вважає, що вимоги щодо забезпечення позову не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 150-153, 157, 260-261, 353, 354, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Клопотання представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», третя особа Державний реєстратор Зміївської міської ради ОСОБА_4 про зобовязання вчинити певні дії залишити без задоволення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом 15-ти днів з дня її з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13.11.2018.

СУДДЯ І.В. СЕМІРЯД