АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №753/2380/18

провадження № 22-ц/796/3875/2018

10 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Іванову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення коштів, за апеляційною скаргою законного представника малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року у складі судді Даниленка В.В.,

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь суму у розмірі 385 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 08.02.2018 року еквівалентно сумі в розмірі 10 411 200 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 13.08.2015 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким остання отримала в позику 385 000 доларів США, які мала повернути за рахунок грошових коштів, які будуть отримані після оформлення права на спадщину, що відкрилась після смерті її доньки ОСОБА_6, але не пізніше 13 серпня 2017 року. Вказану суму повернуто так і не було, а спадщину було оформлено не ОСОБА_2, як спадкоємця першої черги, а на її сина та рідного брата спадкодавця - ОСОБА_7 Останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якого до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перейшло право власності на спадкове майно, за рахунок якого мала б бути повернута позика. Враховуючи умови договору позики, вважав, що саме за рахунок отриманого відповідачами у спадщину майна підлягає поверненню сума позики в розмірі 385 000 доларів США.

В заяві про забезпечення позову позивач просив накласти арешт на грошові кошти та майно, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право на спадщину, а саме:

- грошові кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_3 та рахунку НОМЕР_4 в ПАТ «Альфа-Банк» на підставі договору банківського вкладу №ДФЛ-642742/01 від 24.06.2016 р.;

- грошові кошти, що знаходяться на рахунку НОМЕР_5 та рахунку НОМЕР_30 в ПАТ «Альфа-Банк» на підставі договору банківського вкладу №ДФЛ-642741/01 від 24.06.2016 р.;

- грошові кошти, що знаходяться на поточному рахунку НОМЕР_6 від 15.07.2015 р. в ПАТ «Альфа-Банк»;

- грошові кошти, що знаходяться на поточному рахунку НОМЕР_7 від 15.07.2015 р. в ПАТ «Альфа-Банк»;

- грошові кошти, що знаходяться на поточному рахунку № НОМЕР_8 від 15.07.2015 р. в ПАТ «Альфа-Банк»;

- грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_9 від 10.10.2016 р. в ПАТ «Альфа-Банк»;

- грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку НОМЕР_10 від 14.07.2016 р. в ПАТ «Альфа-Банк»;

- грошові кошти, що знаходяться на рахунку НОМЕР_11 в ПАТ «Альфа-Банк»;

- грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_12 від 10.10.2016 р. в ПАТ «Альфа-Банк»;

- грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку НОМЕР_13 від 09.10.2011р. в ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк»;

- грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку НОМЕР_14 від 17.07.2013 р. в ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк»;

- грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку НОМЕР_15 від 22.04.2008 р. в ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк»;

- грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку НОМЕР_16 від 26.07.2013 р. в ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк»;

- грошові кошти, що знаходяться на корпоративному рахунку НОМЕР_17 в ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк»;

- грошові кошти, що знаходяться на корпоративному рахунку НОМЕР_18 в ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк»;

- житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею відповідно 0,0501 га ( кадастровий номер НОМЕР_19) та 0,2500 га ( кадастровий номер НОМЕР_20), цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за цією ж адресою;

- житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

- земельну ділянку площею 0,2400 га (кадастровий номер НОМЕР_21), що розташувана за адресою: АДРЕСА_3;

- земельну ділянку площею 0,1388 га, (кадастровий номер НОМЕР_22), місце розташування якої: АДРЕСА_2;

- земельну ділянку площею 0,1184 га (кадастровий номер НОМЕР_23), що розташована за адресою: АДРЕСА_4;

- земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер НОМЕР_24), що розташована за адресою: АДРЕСА_5;

- земельну ділянку площею 0,0933 га (кадастровий номер НОМЕР_25), що розташована за адресою: АДРЕСА_6;

- земельну ділянку площею 0,2360 га, (кадастровий номер НОМЕР_26), що розташована за адресою: АДРЕСА_7;

- земельну ділянку площею 0,1216 га (кадастровий номер НОМЕР_27), що розташована за адресою: АДРЕСА_8;

- квартиру під АДРЕСА_9;

- нежитлове приміщення АДРЕСА_10;

- легковий автомобіль марки ТОYОТА RAV4, тип ТЗ загальний легковий універсал - В, 2006 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_28, державний реєстраційний номер НОМЕР_1;

- легковий автомобіль - марки MERCEDES - BENZ ML 350, тип - загальний легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_29, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

- двохобмотковий трансформатор, типу-ТМ 250/106691, заводський № 1146473, номінальна потужність трансформатора КТП-389/250кВА.

Заява обґрунтована тим, що після отримання свідоцтв про право на спадщину за законом мати відповідача ОСОБА_3 намагається зняти грошові кошти з банківських рахунків та за домовленістю з ОСОБА_2 відчужити отримане у спадщину майно з метою ухилення від виконання умов договору позики від 13.08.2015 р.

Відповідач ОСОБА_2 є людиною похилого віку, не має відповідних коштів, іншого майна та постійного джерела доходу, за рахунок яких могла би повернути суму позики. ОСОБА_3 є малолітньою особою, а його мати також не має постійного джерела доходу чи іншого майна, за рахунок якого можливо погасити суму заборгованості за договором позики.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Накладено арешт на вищевказані грошові кошти та майно, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом.

В апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Свої доводи мотивує тим, що в оскаржуваній ухвалі не наведено жодної обставини, з огляду на яку суд вирішив забезпечити позов, та жодного доказу, яким така обставина підтверджена. Не існує жодних обставин, що давали б суду підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливлювати виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Зазначила, що ОСОБА_3 не є стороною договору позики та жодних зобов'язань у нього перед позивачем не виникало. Отже, на грошові кошти та майно останнього не може бути накладено арешт у порядку забезпечення позову, оскільки до вказаної особи заявлено завідомо необґрунтовану вимогу. Арешт накладено на велику кількість цінного майна, вартість якого вочевидь перевищує ціну позову. Однак суд не встановив, чи є накладення арешту на грошові кошти та майно, що зазначено в оскаржуваній ухвалі, співмірним з заявленими позовними вимогами, чим порушив норми процесуального права.

Крім того, судом першої інстанції порушено вимоги ЦПК України щодо застосування зустрічного забезпечення. Не дивлячись на те, що позивач є громадянином Російської Федерації та має зареєстроване місце проживання в Російській Федерації, не маючи такого на території України, суд не вирішив питання зустрічного забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що до сина ОСОБА_7 перейшло все спадкове майно, за рахунок якого мала б бути повернута позивачу сума позики за договором позики. Про укладення договору позики та його умови ОСОБА_7 був обізнаний. З огляду на вказані обставини позовні вимоги заявлені до двох відповідачів, які вже оформили право на спадщину. За наведених обставин вважає безпідставними твердження апелянта про те, що на грошові кошти та майно відповідача ОСОБА_3 не може бути накладено арешт, а позовні вимоги є завідомо необґрунтованими.

Доводи заяви про те, що у відповідачів відсутнє інше майно, за рахунок якого можна повернути суму боргу, в апеляційній скарзі не спростовані. Не спростовуються і доводи позивача про те, що відповідачами вчиняються дії щодо розпорядження отриманими у спадщину майном та грошовими коштами.

Зазначив, що заходи забезпечення позову у вигляді арешту лише обмежують право відповідачів на розпорядження цим майном та коштами до постановлення рішення у справі. Арешт на майно не позбавляє відповідачів права володіти та користуватися нерухомим та рухомим майном, отримувати прибутки тощо. Оскарження ухвали про забезпечення позову додатково свідчить про наміри розпорядитись майном у власних цілях, що ускладнить повернення грошових коштів за договором позики. При зверненні до суду позивач не володів інформацією щодо вартості нерухомого майна та з огляду на необхідність вжиття оперативних заходів, спрямованих на недопущення ухилення відповідачів від виконання зобов'язання за договором позики, не мав можливості визначити його вартість. Відповідачем не надано доказів, що арештоване майно за своєю сукупною вартістю значно перевищує ціну позову.

Також зазначив, що невжиття судом зустрічного забезпечення не впливає на законність та обґрунтованість вжиття судом самих заходів забезпечення позову. Крім того, відсутні докази того, що вжиті заходи забезпечення завдають відповідачам збитки.

В заяві від 17 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_2 просила розглядати апеляційну скаргу без її участі. Зазначила, що обставини, які викладені ОСОБА_1 в позовній заяві щодо надання позики відповідають дійсності (а.с.79).

Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації 20 квітня 2018 року надала письмові пояснення, в яких підтримала доводи апеляційної скарги та просила розглядати справу за відсутності їх представника (а.с.81-82).

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 - ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з обґрунтованості доводів заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на грошові кошти та майно, що належить відповідачам на підставі свідоцтв про право на спадщину, може унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову. При цьому обраний позивачем захід забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами, а відтак буде належним і достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту порушеного майнового права.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики. За умовами вказаного договору ОСОБА_2 отримала в позику 385 000 доларів США, повернення яких зобов'язалась здійснити за рахунок спадщини, що відкрилась після смерті її доньки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 відмовилась від права на спадщину на користь свого сина ОСОБА_7, який був обізнаний про існування вищевказаного зобов'язання, позивач заявив позовні вимоги як до ОСОБА_2, так і до спадкоємця ОСОБА_7 - ОСОБА_3, в якому просив стягнути з останніх суму у розмірі 385 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 08.02.2018 року еквівалентно сумі в розмірі 10 411 200 грн.

Зважаючи на те, що позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд встановлює під час ухвалення рішення по суті спору, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо підстав для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 січня 2018 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували по Ѕ частині кожний грошові вклади з відповідними відсотками, нарахуваннями та компенсаційними виплатами, що знаходяться на зберіганні у ПАТ «Альфа-Банк». Вартість спадкового майна становить 110 912,43 дол. США, 117 158,38 євро та 533,14 грн. (а.с.14-15).

Відомостей про вартість іншого майна, які ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували в рівних частках після смерті ОСОБА_7, що належало спадкодавцю на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 16 березня 2016 р., 19 травня 2016 р. та 12 липня 2016 р., матеріали справи не містять.

Відомостей про вартість успадкованого рухомого та нерухомого майна не було надано і суду апеляційної інстанції. З огляду на вказану обставину доводи апеляційної скарги про те, що вартість майна, на яке накладено арешт, перевищує ціну позову, ґрунтуються на припущеннях.

Співвідносячи негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, а також враховуючи, що предметом спору є стягнення боргу, розмір якого на день звернення з позовом становив 10 441 200 грн., колегія суддів дійшла висновку, що даний вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачам на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 154 ЦПК України суд зобов'язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, яку можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан відповідача, як власника майна, та не призводить до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування, враховуючи відсутність доказів завдання відповідачу збитків внаслідок накладення арешту на спадкове майно, доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права в частині зустрічного забезпечення на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову не впливають.

При цьому суд не позбавлений можливості вирішити вказане питання за відповідним клопотанням в окремій ухвалі про зустрічне забезпечення.

Враховуючи викладене підстав для скасування ухвали суду з наведених в апеляційній скарзі доводів не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу законного представника малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 травня 2018 року.

Головуючий

Судді: