Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 592/12014/16-ц

провадження № 61-17090св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Курило В. П., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2017 року у складі судді: Косолап М. М., та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 13 червня 2017 року у складі суддів: Бойка В. Б., Кононенко О. Ю., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - Департамент) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позовна заява обґрунтована тим, що 29 травня 2015 року відповідач подала до управління соціального захисту населення Сумської міської ради, правонаступником якого є Департамент, заяву про призначення житлової субсидії та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії у яких зазначила, що у домоволодінні зареєстровано 2 особи.

На виконання пункту 13 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою КМУ від 21 жовтня 1995 року № 848 (далі - Положення) управлінням було зроблено запити для отримання відомостей про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні відповідача, щодо забезпечення комунальними послугами та щодо доходів. Оскільки відповідь на запит департаменту щодо складу зареєстрованих у житловому будинку осіб у встановлений законодавством строк не надійшла, 10 серпня 2005 року відповідно до поданої заяви визначено право відповідача на призначення субсидії з квітня 2015 року по березень 2016 року на підставі даних, зазначених у декларації, з розрахунку двох осіб.

Після закінчення строку отримання субсидії, відповідачем була надана довідка про склад сім'ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 11 липня 2016 року № 2079 в якій зазначено, що за цією адресою зареєстровано 5 осіб та наявна одна будинкова книга на все домогосподарство, нарахування вартості комунальних послуг проводиться на розподілені особові рахунки окремо. 02 вересня 2016 року було отримано довідку про склад сім'ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 29 вересня 2016 року № 1511, яка підтверджує факт наявності однієї будинкової книги для сім'ї відповідача і ОСОБА_2

Відповідач приховала та свідомо подала недостовірні дані про доходи та майновий стан осіб, які були зареєстровані у житловому приміщенні, що вплинуло на визначення права на субсидію. На момент подання відповідачем заяви про призначення житлової субсидії Положенням не було передбачено визначення права на призначення субсидії особам, які зареєстровані у житловому приміщенні (будинку) та сплачують за житлово-комунальні послуги на розділені особові рахунки. Права на призначення субсидії відповідач з квітня 2015 року не мала.

Внаслідок перерахунку сума надміру виплачених коштів житлової субсидії відповідачу становить 7 026,17 грн. Добровільно відповідачем кошти не повернуто, тому на підставі статті 1212 ЦК України перераховані кошти житлової субсидії на рахунок відповідача підлягають стягненню.

Департамент просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 7 026,17 грн та сплачений судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 13 червня 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач не довів свідомого подання відповідачем недостовірних даних, які вплинули на встановлення їй права на субсидію і внаслідок чого їй була надміру перерахована сума субсидії. Недотримання позивачем порядку призначення відповідачу субсидії не може бути підставою для стягнення з ОСОБА_1 спірних коштів.

У травні 2017 року позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив оскаржені рішення скасувати та постановити рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди при вирішенні справи не врахували те, що: в зв'язку з ненадходженням інформації від департаменту інфраструктури міста про склад зареєстрованих осіб у житловому будинку, рішення про призначення субсидії було прийнято на підставі відомостей наданих ОСОБА_1, яка несе персональну відповідальність за надану інформацію, що впливає на право призначення субсидії. Відповідач не мала право на призначення субсидії, так як подані нею відомості про осіб зареєстрованих в житловому приміщенні є недостовірними. Лише з 01 жовтня 2015 року субсидія могла призначатись окремо за розділеними особовими рахунками і на підставі рішення комісії, яка діяла при виконавчому комітеті Сумської міської ради. Сума надміру нарахованої субсидії внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями підлягає поверненню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 липня 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

У серпні 2017 року відповідач надіслала заперечення на касаційну скаргу, в якому просила в задоволені касаційної скарги відмовити та оскаржені рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані тим, що заява про призначення субсидії була подана згідно з чинним законодавством і недобросовісності з боку відповідача не було.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14.

Суди встановили, що будинок по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам: ОСОБА_1 - 43/100 та ОСОБА_2 - 57/200. При цьому кожний з співвласників має окремі особові рахунки по яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, окремі прилади обліку спожитих послуг.

Суди встановили, що 29 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Сумської міської ради з заявою про призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Окрім того, нею було подано декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії у якій вказала, що загальна площа будинку 44,5 кв.м., особи, які зареєстровані у житловому будинку відповідач ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3

Відповідачу ОСОБА_1 була призначена субсидія у період з квітня 2015 року по березень 2016 року включно, що розраховувалася і надавалася на двох осіб (відповідача та її дочку ОСОБА_2.), яким нараховувалася плата за житлово-комунальні послуги, і яка здійснювалась за окремими особовими рахунками. При цьому, наявність чи відсутність у поданій ОСОБА_1 декларації до заяви про призначення житлової субсидії інших осіб - родини ОСОБА_2, які не є членами її сім'ї, зареєстровані і проживають в окремій квартирі, обладнаній окремими приладами обліку і які сплачують за житлово-комунальні послуги по власним особовим рахункам, жодним чином не впливало на призначення і розмір субсидії. Наявність однієї будинкової книги на будинок, який складається з окремих самостійних квартир не свідчить, що всі особи, які зареєстровані у будинку є членами сім'ї та їм за одними рахунками нараховується плата за житлово-комунальні послуги.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суди встановили, що позивач не довів належними та допустимими доказами подання відповідачем недостовірних даних, які вплинули на встановлення їй права на субсидію і внаслідок чого їй була надміру перерахована сума субсидії.

Отже, при вирішенні спору у справі суди не встановили, що позивач (платник грошових коштів) довів факт недобросовісності відповідача (набувача грошових коштів) та наявність рахункової помилки, а тому правильно відмовили в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. П. Курило

В. І. Крат