Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 542/1863/16-ц

провадження № 61-16875св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5

відповідач - Соколово-Балтівська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Обідіної О. І., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до Соколово-Балтівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_6 Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з трьох земельних ділянок загальною площею 0,85 га, що розташовані на території с. Соколова Балка Новосанжарського району Полтавської області, і призначенні для ведення особистого підсобного господарства. Спадкоємцем після смерті останньої був її чоловік та їх батько - ОСОБА_7, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак за життя не встиг оформити спадщину та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 у встановлений законодавством строк звернулася його донька ОСОБА_5, при цьому ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини або про відмову в її прийнятті не звертався. Постановою в. о. у порядку заміщення державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Кобеляцької державної нотаріальної контори Чернявського Ю. В. від 01 квітня 2016 року, ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,85 га у зв'язку із ненаданням витягу з Державного земельного кадастру.

Враховуючи наведене, позивачі просили встановити факт, що ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, за життя набув право власності на три земельні ділянки загальною площею 0,85 га, які розташовані на території с. Соколова Балка, Новосанжарського району Полтавської області та призначені для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, а саме: 0,44 га, 0,34 га та 0,07 га, як спадкоємець за законом після смерті дружини ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнати за ОСОБА_5 право власності на дві земельні ділянки, площами: 0,34 га та 0,07 га, а за ОСОБА_4 - на одну земельну ділянку, площею 0,44 га, як за спадкоємцями за законом після смерті батька ОСОБА_7

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 березня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на земельні ділянки площею 0,34 га та 0,07 га, які розташовані на території с. Соколова Балка, Новосанжарського району Полтавської області та призначені для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, як за спадкоємицею за законом після батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що останній у встановлений законодавством строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини, фактичного прийняття ним спадщини також не відбулося, а тому він відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України є таким, що спадщину не прийняв.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що фактичне проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено належними доказами, він не звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини, а тому він є таким, що її не прийняв.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області віл 05 квітня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що апеляційний суд проігнорував довідку сільської ради від 17 березня 2017 року, оригінал якої оглянув у судовому засіданні, про те, що він на момент смерті батька проживав із ним, а отже, фактично прийняв спадщину, крім того безпідставно відмовив у допиті свідків.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу передано Верховному Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України (у редакції на час ухвалення судового рішення у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що ОСОБА_6 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Соколово-Балківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 08 вересня 1997 року, належала земельна ділянка, площею 0,85 га в межах згідно з планом, що розташована на території с. Соколова Балка Новосанжарського району Полтавської області і призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. При цьому площа земельної ділянки, яка призначена для обслуговування жилого будинку становить 0,25 га, а для ведення особистого підсобного господарства: 0,09 га, 0,07 га та 0,44 га.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки Соколово-Балківської сільської ради від 26 грудня 2016 року № 02-26/1706, ОСОБА_6 на момент смерті проживала разом із чоловіком ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є батьками позивачів у справі.

Згідно із повідомленнями Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області, після померлої ОСОБА_6 спадкова справа не заводилась, а після померлого ОСОБА_7 заведена спадкова справа № 276/2012 від 02 липня 2012 року та подана заява про прийняття спадщини ОСОБА_5

12 грудня 2016 року ОСОБА_5 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок із господарськими побудовами.

Постановою в. о. у порядку заміщення державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Кобеляцької державної нотаріальної контори Чернявського Ю.В. від 01 квітня 2016 року, ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,85 га у зв'язку із ненаданням витягу з Державного земельного кадастру.

Разом з тим, ОСОБА_4 не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Враховуючи наведене, апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 є таким, що не прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_7, оскільки не проживав з ним на час відкриття спадщини та не звертався до нотаріальної контори із відповідною заявою про її прийняття.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не прийняв до уваги довідку сільської ради від 17 березня 2017 року, яка підтверджує, що він проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заслуговує на увагу, оскільки апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі надав оцінку зазначеній довідці та зазначив, що її зміст суперечить інформації, що міститься у довідці, виданій тим же органом місцевого самоврядування від 26 грудня 2016 року, яка була предметом дослідження судом першої інстанції, при цьому протиріччя, які містяться у довідках, заявником не спростовані.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у допиті свідків, також є необґрунтованими, оскільки у відповідності до частини другої статті 303 ЦПК України 2004 року, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Заявником не доведено, якими поважними причинами було обумовлено неподання доказів до суду першої інстанції, а тому суд апеляційної інстанції діяв у відповідності до вимог процесуального закону.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вищевикладене свідчить про те, що наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, отже касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області віл 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик