печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Москаленко К.О.,

при секретарі - Березовській К.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу №757/46938/17-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.09.2016 між ним та відповідачем було укладено Договір фінансового лізингу №004307 (далі по тексту - Договір), відповідно до умов якого лізингодавець зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді трактора Jinma 804 та передати його у користування лізингоотримувачеві, який, в свою чергу, зобов'язався періодично сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно графіку. Позивач вважає, що укладений Договір є таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки, такий не містить істотних умов договору лізингу, у Договорі відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету; Договір містить несправедливі умови, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів»; Договір нотаріально не посвідчений та у відповідача відсутня ліцензія для фінансових послуг. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати Договір недійсним та стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 45 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2017 у справі відкрито провадження.

27.12.2017 на адресу суду надійшов відзив ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та слухати справу у його відсутність. Як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач зазначає, зокрема, те, що не потребує нотаріального посвідчення договір, укладений з позивачем, оскільки, документ про реєстрацію транспортного засобу, необхідний нотаріусу для проведення нотаріальної дії, відсутній, а відсутність даного документу є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договору фінансового лізингу. Крім цього, зазначає, що послуга фінансового лізингу не є послугою з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, та на час укладення з позивачем договору ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання послуг фінансового лізингу не існували.

У судове засідання 23.03.2018 позивач не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, водночас, у позовній заяві просить суд слухати справу у його відсутність.

Відповідач у судове засідання 23.03.2018 свого представника не направив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заяву, відповідно до якої просить слухати справу у відсутність представника та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 15.09.2016 між сторонами було укладено Договір. (а.с. 15-31)

Предметом укладеного Договору є мінітрактор Джинма 804 (п. 3.1 Договору), вартістю 450 000 грн. 00 коп., що вбачається з Додатку №1 до Договору. (а.с. 29)

15.09.2016 позивач сплатив на розрахунковий рахунок відповідача НОМЕР_2 грошову суму у розмірі 45 000 грн. 00 коп. (а.с. 32)

Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) та ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Водночас, відповідачем не надано доказів наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та що суперечить вимогам законодавства.

Наявність у відповідача Довідки про взяття на облік юридичної особи від 08.10.2013 Серія ФЛ №513 з правом надання послуг з фінансового лізингу не звільняє ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» від обов'язку отримати ліцензію на надання послуги з фінансового лізингу та здійснювати свою діяльність тільки у разі отримання такої ліцензії.

Поряд з цим, договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами першою та третьою ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір не посвідчений нотаріально, а укладений у простій письмовій формі.

Крім того, судом також встановлено, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Аналіз змісту спірного Договору дає підстави дійти до висновку, що в Договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених Договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннями ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постанові від 08.06.2016 у справі № 6-330цс16 та у постанові від 11.05.2016 у справі № 6-3020цс15, аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Однак, у Договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Окрім цього, відповідно до ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Водночас, у Договорі відсутні родові ознаки предмету лізингу, остільки, він не містить року випуску транспортного засобу, кольору, номера кузова, шасі та інше.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки, укладений між сторонами Договір є недійсним, то у відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти у розмірі 45 000 грн. 00 коп., сплачені позивачем згідно Договору.

Зважаючи на те, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, то з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 280 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 204, 215, 216, 220, 628, 806 ЦК України; ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (код ЄДРПОУ - 38865527) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) 45 000 (сорок п'ять тисяч) грн. 00 коп., сплачених згідно Договору фінансового лізингу №004307.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (код ЄДРПОУ - 38865527) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп.

Повне рішення складено 23.03.2018.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд міста Києва.

Суддя Печерського

районного суду м. Києва К.О. Москаленко