ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Харків

Справа № 636/79/18

Провадження № 22-ц/818/395/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

Учасники справи :

Заявник: Комунальне підприємство «Чугуївтепло»,

Боржник: ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чугуївтепло» на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 12 січня 2018 року, постановлену суддею Карімовим І.В.,

за заявою Комунального підприємства «Чугуївтепло» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 12 січня 2018 року КП «Чугуївтепло» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 було відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, оскільки заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України (п.2 ч.2 та п.3 ч.3).

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою КП «Чугуївтепло» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та у повному обсязі задовольнити вимоги заявника про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального права з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування скарги посилається на те, що заявником було вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 Крім того, особовий рахунок на ім'я боржника було відкрито на підставі рішення Чугуївської міської ради № 43 від 16 лютого 2006 року, жодних звернень стосовно відмови від послуг теплопостачання на адресу заявника не надходило, вказані послуги ОСОБА_1 надавалися та фактично нею отримувалися, жодних доказів їх неякісного надання немає. Зазначає, що споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, відсутність договору про надання таких послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що у січня 2018 року КП «Чугуївтепло» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2015 по 01.07.2017 в розмірі 8598 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Дійсно, зі змісту заяви вбачається, що заявник зазначив свій код ЄДРПОУ та РНОКПП (стара назва ІПН) боржника ОСОБА_1 і тому висновок суду про його відсутність не відповідає дійсності.

Що стосується відсутності в додатку до заяви договору за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, зокрема, про надання послуг, то судова колегія вважає, що вимоги п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України можуть бути порушені за умов наявності такого договору, посилання на нього заявника і ненадання суду.

Враховуючи, що такий договір не укладався в письмовому вигляді, вимога суду про його надання є безпідставною.

Крім того, у пункті 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2011 року роз"яснено, що якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення на основі типового договору визначено як обов'язок, а не право споживача. Разом із тим відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення від сплати вартості фактично отриманих споживачем житлово-комунальних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 302/1315/14-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 757/10888/14-ц, Верховного Суду України від 27 січня 2016 року в справі № 6-2864цс15.

Та обставина, що між сторонами не укладено договір про надання комунальних послуг, враховуючи те, що такі послуги фактично надавались, не є підставою для відмови у видачі судового наказу, із урахуванням змісту вказаних норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо невідповідності заяви про видачу судового наказу вимогам ст. 163 ЦПК України, колегія суддів вважає обґрунтованими.

При відсутності доказів подання заяви про видачу судового наказу з порушенням вимог ст.163 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність передбачених п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України підстави для відмови у видачі судового наказу.

За правилом п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала суду першої інстанції від 12 січня 2018 року про відмову у видачі судового наказу постановлена з порушенням вимог процесуального права, без належної оцінки наявних у справі доказів, а тому підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чугуївтепло» - задовольнити частково.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 12 січня 2018 року - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 13 листопада 2018 року