г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/226/18
Номер провадження 2/213/495/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Мазуренко В.В.

при секретарі Гусаровій О.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1, та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок професійного захворювання,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач суду вказав, що працював у ПАТ ПГЗК, та отримав профзахворювання. Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 170000 грн. без утримання з суми відшкодування податку з доходів фізичних осіб.

Представник відповідача надала відзив на позов, відповідно до якого просили відмовити у позові, оскільки завдання відповідачем позивачу моральної шкоди не доведено, розмір моральної шкоди не обґрунтований. Зазначили, що окрім підприємства відповідача позивач працював також на інших підприємствах де міг отримати профзахворювання. Звертали увагу, що позивач працював добровільно, не повідомляв відповідача про погане самопочуття і що бажає перейти на іншу роботу, на легкий труд.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Позивач до суду не з,явився.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача машиністом екскаватора з 03.01.1984р. по 06.05.1993р., що не оспорювалось та визнавалось сторонами (а.с.6-9).

Як вбачається з виписки із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності позивачу встановлено втрату працездатності 65 % та третя група інвалідності (а.с. 13,14).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.07.2016 року (акт за формою П-4), встановлено причину отримання професійного захворювання позивачем: працюючи з 06.09.2005р. по 2016 рік машиністом екскаватора в карєрі ІнГЗК при виконанні роботи підпадав під дію виробничого пилу та загальної вібрації, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця; З 04.11.1985р. по 06.05.1993р. в Первомайському карєрі Тернавського рудоуправління машиністом екскаватора в карєрі здійснював виробничі дії, під час яких також підпадав під дію виробничого пилу та загальної вібрації, показники яких перевищували нормативні (а.с.10-12).

Зазначене вище визнано та не оскаржувалось сторонами по справі.

Суд критично відноситься до твердження представника відповідача, що їх вини у професійному захворюванні позивача немає. Суд зазначає, що відповідно до вказаного акту, професійне захворювання позивача виникло внаслідок роботи позивача на підприємстві відповідача, внаслідок не забезпечення належних умов праці, оскільки шкідливі показники перевищували норми.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним, що через шкідливі умови праці на підприємстві, правонаступником якого є відповідач - позивач втратив 65% професійної працездатності, та отримав 3 групу інвалідності.

В результаті дії шкідливих умов праці на підприємстві Відповідача, через отримане професійне захворювання, позивач вимушений постійно лікуватись, проходити курси лікувань, що не ставиться під сумнів та визнано сторонами (а.с.15-29).

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частина і статті 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

На підставі статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За положеннями ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягають з'ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода.

Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних і фізичних стражданнях через втрату професійної працездатності на 65 %, отримання професійного захворювання, 3 група інвалідності. Позивач не має можливості працювати за професією, вимушений систематично проходити курси медикаментозного лікування, витрачати кошти на ліки.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винною поведінкою відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить із того, що вина Відповідача у спричинені моральної шкоди доведена, тривалість трудових відносин, що мали місце між сторонами у справі, ступінь втрати працездатності, і Відповідач має нести відповідальність за не створення безпечних умов на робочому місці. Суд враховує, що професійне захворювання виникло не тільки від роботи на підприємстві відповідача, а і за час роботи з 2005 року по 2016р. на ПАТ ІнГЗК. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує, що на підприємстві відповідача виконував роботу і підпадав під дію виробничого пилу та загальної вібрації, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця, позивач пропрацював майже 8 років, а на ІнГЗК майже 11 років. Тому, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути на його користь з відповідача - 32000,00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які Позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167, 1172 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 197, 215-218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_3 (прож.: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1), до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (адреса: 50079, м. Кривий Ріг, ), про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок професійного захворювання, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 32000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного тексту рішення, через Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Дата виготовлення повного тексту рішення - 04.05.2018р.

Суддя: В.В. Мазуренко