Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 514/2099/13-ц

провадження № 61-39586св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,

Треті особи: державний нотаріус Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Бучацький Володимир Якович, ОСОБА_23,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 01 листопада 2017 року у складі судді Козирєва М. В. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року у складі колегії суддів: Калараш А. А., Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, треті особи: державний нотаріус Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Бучацький В. Я., ОСОБА_23., про визнання договорів дарування удаваними угодами, визнання їх договорами купівлі-продажу та визнання спільною сумісною власністю прав на земельні частки (паї).

Позовна заява мотивована тим, що з січня 1999 року вона перебуває з ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі. На початку 2000 року ОСОБА_6, діючи в інтересах сім'ї, придбав у членів колективного сільськогосподарського підприємства «Березіно» належні їм на праві власності земельні частки (паї), які розташовані на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області. У 2013 році вона випадково довідалась, що її чоловік уклав замість договорів купівлі-продажу договори дарування земельних паїв і в подальшому подарував ці земельні частки своїй сестрі - ОСОБА_23.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд: визнати укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_15 договори дарування удаваними, визнати їх укладення договорами купівлі-продажу, визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 права на земельні частки (паї):

- розміром 7,49 га в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_1 виданим 06 жовтня 1997 року Тарутинською райдержадміністрацією Одеської області, згідно рішення від 22 вересня 1997 року №322/97, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів від 06 жовтня 1997 року за № 572;

- розміром 7,49 га в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_2 виданим 06 жовтня 1997 року року Тарутинською райдержадміністрацією Одеської області згідно рішення від 22 вересня 1997 року №322/97, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів від 06 жовтня 1997 року за № 219;

- розміром 7,49 га в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_3 виданим 06 жовтня 1997 року року Тарутинською райдержадміністрацією Одеської області згідно рішення від 22 вересня 1997 року №322/97, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів від 06 жовтня 1997 року за № 280;

- розміром 7,49 га в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_4 виданим 06 жовтня 1997 року Тарутинською райдержадміністрацією Одеської області згідно рішення від 22 вересня 1997 року №322/97, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів від 06 жовтня 1997 року за № 489;

- розміром 7,49 га в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_5 виданим 06 жовтня 1997 року Тарутинською райдержадміністрацією Одеської області згідно рішення від 22 вересня 1997 року №322/97, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів від 06 жовтня 1997 року за № 167.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 строк звернення до суду.

Визнано договори дарування, укладені: 31 січня 2000 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_20, 17 січня 2000 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, 31 січня 2000 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_21, 31 січня 2000 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_19, 31 січня 2000 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_15, удаваними та визнано їх договорами купівлі-продажу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_8 задоволено частково.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 01 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довела своїх позовних вимог, оскільки вона всупереч вимог статті 60 ЦПК України 2004 року не надала належних та допустимих доказів того, що оспорювані нею угоди дарування є угодами купівлі продажу земельних часток (паїв).

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_22 відхилено. Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 01 листопада 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, узяв до уваги та належним чином оцінив усі наведені сторонами доводи та надані докази, дійшовши обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки вона не довела своїх позовних вимог.

Апеляційний суд також погодився з критичною оцінкою судом першої інстанції наявних у матеріалах справи копій розписок, оскільки вони надруковані за єдиним шаблоном, а відповідачі у судовому засіданні не надавали пояснення на підтвердження свого волевиявлення при укладенні договорів дарування та на підтвердження підписання розписок.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної правової оцінки наданим позивачем доказам на підтвердження того, що спірні договори дарування були удаваними та за своєю юридичною природою являються договорами купівлі-продажу. Зокрема, посилається на безпідставне неврахування судами копій розписок про передачу її чоловіком коштів іншим відповідачам, які надавалися в оригіналі при подачі позовної заяви.

Посилається на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_6 визнав її позов, а відповідач ОСОБА_15 підтвердила, що дійсно отримала грошову винагороду від ОСОБА_6 у розмірі 7 000 грн за передання права власності на земельну ділянку.

У жовтні 2018 року ОСОБА_23. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на безпідставність вимог касаційної скарги, оскільки судові рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими. Вважає цей спір штучно створеним ОСОБА_4 та відповідачем - ОСОБА_6, з метою відібрання у неї землі.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої й другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 243 ЦК УРСР, який був чинним на момент укладення спірних угод, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

За договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 224 ЦК УРСР).

Відповідно до статті 58 ЦК УРСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні норм містяться й у статтях 10, 60 ЦПК України у редакції 2004 року, чинні на час розгляду справи судом першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши та оцінивши усі надані учасниками процесу докази й надавши правову оцінку усім їх доводам та запереченням, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела своїх позовних вимог, оскільки вона всупереч вимог статті 60 ЦПК України 2004 року (статті 81 чинного ЦПК України) не надала належних та допустимих доказів того, що оспорювані нею угоди дарування є угодами купівлі-продажу земельних часток (паїв).

При цьому судами враховано положення частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції про новому розгляді справи, та виконано вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 23 листопада 2016 року.

Доводи касаційної скарги з посилання на встановлені рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року обставини не заслуговують на увагу, оскільки це рішення, а також судове рішення суду апеляційної інстанції, були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року, а справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суди також обґрунтовано критично оцінили наявні у матеріалах справи копії розписок, на які представник позивач посилається у касаційній скарзі, оскільки вони надруковані за єдиним шаблоном, а відповідачі у судовому засіданні не надавали пояснення на підтвердження свого волевиявлення при укладенні договорів дарування та на підтвердження підписання цих розписок.

Доводи заявника про те, що оригінали розписок надавалися районному суду при поданні позовної заяви, є безпідставними, оскільки після скасування судових рішень касаційним судом та направлення справи на новий розгляд суд першої інстанції почав розглядати справу заново.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги вказані докази, так як вони надані суду у копіях, ці копії судом або в інший належний спосіб незавірені, та вказав, що, незважаючи на пропозиції суду, представником позивача оригінали цих розписок суду для огляду не надавалися. Водночас, інших, належних і допустимих доказів, які б свідчили про удаваність укладених договорів дарування, позивачем суду не надано.

Таким чином, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні стороною позивача норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Отже, вирішуючи спір, суди повно, всебічно та об'єктивно з'ясували обставини справи, надали правову оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам та доводам учасників процесу, вірно встановили правовідносини, що склалися, й правильно відмовили у задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки вона не довела своїх позовних вимог належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 01 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк