Справа № 211/1660/15-ц
Провадження № 2/211/85/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 травня 2018 рокуДовгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Гулько А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, який в ході розгляду справи неодноразово уточнював. В обґрунтування своїх вимог в редакції уточненого позову від 09.11.2016 р. зазначив, що є сином ОСОБА_4 01.03.2014 року між ними з батьком був укладений договір оренди автомобіля марки JAC HFC 1020K фургон маловантажний В, державний номер НОМЕР_1, який належить батькові на праві приватної власності. Згідно вказаного договору він користувався автомобілем з правом його передання в суборенду. 11.05.2014 року він уклав договір оренди автомобіля із відповідачем ОСОБА_2, відповідно до якого він передав у оренду автомобіль строком на 1 місяць із умовою автоматичної пролонгації строку його дії договору на наступний місяць. Ціна оренди складала 4800 гривень (1200 гривень щотижня) на місяць. Такий договір був укладений на законних підставах у відповідній формі, кожна сторона була згодна, що підтверджується підписами. Того ж дня, в присутності свідків був складений акт приймання-передачі, який офіційно засвідчував передачу автомобіля орендатору та передано автомобіль відповідачу. Відповідач за договором сплатив орендну плату лише один раз в сумі 1200,00 грн. Згодом в телефонному режимі відповідач повідомив, що знаходиться посеред дороги у зламаному авто та вимагав негайно забрати автомобіль,в звязку з чим він з батьком викликав евакуатор та доставили автомобіль додому, за що сплатили 1000,00 грн. Стан транспортного засобу був вкрай неприлеглим для використання, згідно висновку експерта оціночна вартість матеріальної шкоди, спричиненої йому складає 20882,66 грн. Вартість послуги по складанню висновку обійшлися йому в 700,00 грн. Оскільки відповідач до закінчення строк оренди покинув автомобіль, договір мав юридичну силу і продовжував діяти до часу отримання автомобіля, тобто до 07.09.2014 р., а з цього часу фактично розірваний в односторонньому порядку. За період з 11.05.2014 р. по 07.09.2014 р. відповідачем не сплачена ціна обєкту договору оренди, яка складає 14400,00 грн. Крім того, згідно п. 9.1.1. договору оренди відповідач зобовязаний сплатити пеню за період з 01.06.2014 р. по 07.09.2014 р. в сумі 4950 грн. (99 днів прострочення * 50 грн.). Крім того, зважаючи на теперішній стан транспортного засобу, він та батько втратили певний заробіток, а також не можуть на власний розсуд користуватися авто, оскільки воно слугувало їм як засіб заробітку для перевезення вантажу, тому оцінюють моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. Просить суд визнати дійсним договір оренди автомобіля марки JAC HFC 1020K фургон маловантажний В, державний номер НОМЕР_1, укладений між ним та відповідачем, стягнути з відповідача суму збитків та матеріальної шкоди в загальному розмірі 41932,66 грн., моральну шкоду в сумі 2000,00 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 29 квітня 2015 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 12 серпня 2015 року призначено по справі судову товарознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 17 червня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення коштів - залишено без розгляду.

Зочним рішенням від 17 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Ухвалою суду від 25 серпня 2016 року заочне рішення від 17 червня 2016 року скасовано.

На підставі розпорядження від 29.05.2017 р. згідно протоколу проведення автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29.05.2017 р., справу розподілено на суддю Ніколенко Д.М.

В судове засідання сторони вкотре не зявилися.

Представник позивача ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_7 О,А. подав до суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що позивач не мав правових підстав укладати договір оренди автомобіля, оскільки не є власником автомобіля, до того ж ні позивач ні відповідач не являються субєктами підприємницької діяльності, а відтак договір оренди відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню. Вказаний договір в силу зазначеного є нікчемним, тому сторони не зобовязані виконувати умови нікчемного договору. До того ж всупереч умов нікчемного договору оренди автомобіля, позивач та третя особа не попередивши про намір розірвати договір, забрали автомобіль по вул. Попова, 170 з майном, яке належало відповідачу, не склавши при цьому акту прийому-передачі автомобіля, а відтак не можливо встановити, чи були пошкодження автомобіля під час його перебування в користуванні відповідача. Висновок про оцінку майна було складено 04.11.2015 р., позивач згідно тексту позову, забрав автомобіль 07.09.2014 р., тобто минуло більше року з тих пір, коли автомобіль вже не перебував у володінні відповідача, тому вимога про стягнення сум за пошкоджений автомобіль безпідставна. Тому просить відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, оскільки сторони та їх представники в судове засідання не зявилися, про дату слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки та їх поважність відповідач та його представник суд не повідомили, заяви щодо обовязкової їх участі в судовому засіданні в матеріалах справи відсутні, суд вважає, що їх незявлення не перешкоджає вирішенню спору та з метою дотримання допустимих строків розгляду справи, вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в справі доказів за відсутності сторін. При цьому суд зазначає, що надане ЦПК України право, відповідач реалізував шляхом подання відзиву на позов.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку до такого висновку.

Як встановлено судом, автомобіль JAC HFC 1020K фургон маловантажний В, державний номер належить третій особі ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі технічного паспорта САЕ 357949, що підтверджується копією довідки Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Апостолівського, Широківського та Софіївського районів підпорядкування УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 13.01.2015 р. (а.с.17).

01 березня 2014 року ОСОБА_4 Вол.В. та ОСОБА_4 уклали у простій письмовій формі договір оренди автомобіля JAC HFC 1020K фургон маловантажний В, державний номер НОМЕР_1 строком на 10 років, з правом орендаря здавати автомобіль у суборенду (а.с. 6-8- копія договору оренди).

11 травня 2014 року між позивачем ОСОБА_4та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір оренди автомобіля № 1 JAC HFC 1020K фургон маловантажний В, державний номер НОМЕР_1 строком 1 місяць з моменту прийняття обєкта оренди з автоматичним продовженням на строк 1 місяць. Розмір орендної плати складає 4800 гривень за місяць. (а.с. 13 -15- копія договору оренди).

Згідно акту прийому - передачі до договору оренди № 1 від 11.05.2014 року позивач передав відповідачу ОСОБА_2 автомобіль JAC HFC 1020K фургон маловантажний В, державний номер НОМЕР_1 в справному стані. Виявлені зауваження, а саме тріщини на лобовому склі (а.с. 16 копія акту приймання передачі).

Згідно товарного чеку від 07.09.2014 року здійснено перевозку транспорту державний номер НОМЕР_1, м. Кривий Ріг вул. Попова с. Цвітково ( Широківського району) на суму 1000 гривень (а.с.19 копія товарного чеку, а.с. 20 копія свідоцтва платника єдиного податку, а.с. 21 копія свідоцтва про державну реєстрацію ФОП).

Згідно ст. 774 ЦК України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Підпунктом 6.3.1 договору оренди від 01.03.2014 р. сторони погодили, що орендар має право здавати автомобіль в суборенду тільки без згоди орендодавця (а.с.7).

Так, згідно ст. 798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Вимоги до форми договору найму транспортного засобу встановлені в статті 799 ЦК України.

Відповідно до даної статті, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Стаття 220 ЦК України закріпила, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. (частина 2 статті 220)

З сукупного аналізу положень вказаних статей вбачається, що недотримання в момент укладення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи вимоги щодо його нотаріального посвідчення тягне за собою його нікчемність.

При цьому, при наявності певних обставин, такий договір може бути визнаний судом дійсним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. (пункт 13)

З викладеного вбачається, що за рішенням суду договір оренди транспортного засобу за участю фізичної особи, що не був нотаріально посвідченим в момент його укладення, може бути визнаний дійсним, при зверненні до суду з відповідною вимогою та при зазначенні належного обґрунтування.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин (постанова Верховного Суду від 24 січня 2018 р. по справі № 296/13144/15-ц).

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов'язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Тому оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні як вимог про визнання договору дійсним, так і вимог про стягнення збитків за вказаним договором, оскільки відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220, 798 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 02.05.2018 р.

Суддя Д.М.Ніколенко