Єдиний унікальний номер справи 235/6905/18
Номер провадження 2/235/2406/18
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

12 листопада 2018 року м. Покровськ

Суддя Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Клікунова А.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ Донецької області ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування правового акту індивідуальної дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

На розгляд суду предявлено вказану заяву, в якій ОСОБА_4 просить: - визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18228334 від 23.12.2014 р.; зобовязати державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 Центр надання адміністративних послуг м. Покровськ скасувати запис про право власності за номером 8189749 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 32 / спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 13 жовтня 1982 року ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за яким ним набуто право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Шибанкова, 142. Даний договір нотаріально посвідчений Красноармійською державною нотаріальною конторою (р.реєстр. 4784 від 13.10.1982 р.) та зареєстровано в Красноармійському бюро технічної інвентаризації (р.реєстр. № 6702). 23 грудня 2014 року державним реєстратором реєстраціної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесно запис про право власності за № 8189749, яким помилково посвідчено належність житлового будинку № 142 по вул. Шибанкова в м. Покровськ Донецької області на праві приватної власності за сином позивача ОСОБА_2, - що підтвердженується витягом № 31438710. З підстав виправлення допущеної помилки позивач ОСОБА_4 звернувся до Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ Донецької області з заявою про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності за № 8189749. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ Донецької області ОСОБА_3 № 43522571 від 17.10.2018 року відмовлено у внесені змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За захистом прав позивач ОСОБА_1, посилаючись на ст.ст. 11, 15, 16, 21 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», - звернувся до суду.

Суддя, дослідивши позовну заяву, перевіривши долучені до позову документи, - приходить до наступних висновків.

Відповідно до статей 124, 125 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Предметна та субєктна юрисдикція загальних судів визначена § 1 Глави 2 ЦПК України. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинстві справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 16 ЦК України передбачає право особи на звернення до суду з вимогою про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 21 ЦК України встановлено загальний порядок визнання судом незаконними та скасування правових актів індивідуальної дії, а також нормативно-правових актів, виданих органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо вони суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права або інтереси. Суд відмічає, що позивачем за таким позовом є власник, право власності якого порушено виданням актів указаним органом. Відповідачем за цим позовом є згідно з положеннями статті 393 ЦК України орган державної влади. Умовою для подання такого позову є невідповідність актів, прийнятих зазначеним органом, вимогам закону, а також порушення цими актами права власності. Незаконність може полягати як у невідповідності акта компетенції органу, який його прийняв, так і в безпосередньому порушенні права власності виданням такого акта.

Важливе значення для застосування власником такого способу захисту має визначення суду, до якого слід звертатися із заявами про визнання незаконними актів, та виду судочинства.

Так, за ознайомленням з позовною заявою ОСОБА_1 (без надання оцінки ступеню обґрунтованості вимог) суддею встановлено, що підставою виникнення спірних правовідносин стала державна реєстрація права власності на нерухоме майно (житловий будинок за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Шибанкова, 142), яке належить позивачу (на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.1982 року) за іншою особою, а саме його сином ОСОБА_2 На думку позивача, державним реєстратором допущено порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Способом захисту своїх прав позивач визначає відновлення становища, яке існувало до порушення, зокрема скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 18228334 від 23.12.2014 року про право власності на об"єкт нерухомості, який належить позивачу.

Обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання та скасування рішення про державну реєстрацію права власності за своєю правовою природою не є спором про відновлення майнових прав позивача, адже таке поновлення не повязане з виникненням або припиненням права на цей обєкт нерухомості, а є наслідком скасуванням неправомірного, як вважає позивач, рішення державного реєстратора. Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного суду № 910/8424/17 від 10.04.2018 року та Постанові Верховного суду № 815/4618/16 від 23.05.2018 року, Постанові Великої палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року по справі № 826/9928/15.

Суддя акцентує увагу, що позивачем не предявляються жодні позовні вимоги щодо права власності на вказане нерухоме майно та не стверджується, що заявлені вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію є похідними від спору про право власності на вказаний житловий будинок. Тобто заявлені позивачем вимоги щодо оскарження реєстраційних дій є основними, та не поставлені в залежність від спору стосовного такого майна.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси. Державний реєстратор є державним службовцем, а отже у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України є субє"ктом владних повноважень.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» № 8 від 20.05.2013 року визначено, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 3 Постанови).

При цьому, в п. 8 вказаної постанови Пленуму зазначено, що відповідно до частини другої статті 30 цього Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду; суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними субєктами владних повноважень з питань реєстрації; спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини стосуються правомірності рішень та дій державного реєстратора щодо вчинення реєстраційних дій з реєстрації права власності на нерухоме майно, а тому, якщо предмет та підстави позову не пов'язані із виконанням цивільно-правової угоди, а стосується здійснення суб'єктами владних повноважень владних управлінських функцій, спір у такій справі є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України спори фізичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності відноситься до компетенції адміністративних судів. При цьому, враховуючи положення ст. 20 КАС України, - суддя зазначає, що спір за позовною заявою ОСОБА_1 підсудний ОСОБА_5 окружному адміністративному суду.

За практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За положеннями ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен розяснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ Донецької області ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування правового акту індивідуальної дії, - в звязку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розяснити позивачу його право на звернення за вирішенням спору та захистом своїх прав до ОСОБА_5 окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала у відповідності до ч. 2 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцять днів до апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області (п. 15.5 п. 15 Розділ XIII Перехідних положень ЦПК України).

У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: (підпис) ОСОБА_6

Копія вірна:

Суддя А. С. Клікунова

Секретар