Провадження № 2/760/2864/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

07 листопада 2018 року Солом"янський районний суд м. Києві в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представників відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5

представників 3-ї особи - Стрелюк Л.М., Фіщук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-я особа: Орган опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом і просить:

- позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини, сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку /доходу/ до досягнення дитиною повноліття.

Посилається в позові на те, що перебувала з відповідачем у фактичних подружніх відносинах, в яких ІНФОРМАЦІЯ_6 року народився син ОСОБА_8.

Відповідач завжди мав запальний характер, не може контролювати себе в проявах гніву, схильний до насилля.

Поки вони проживали в м. Луганську в колі її родини, відповідач стримував себе і ситуація з насиллям у сім»ї не доходила до критичної форми.

В 2014 році в зв»язку з бойовими діями вона разом з відповідачем та його матір»ю переїхали до м. Києва, де орендували квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач та його мати не працювали, виїхали разом з нею з м. Луганська не для того, щоб допомагати їй, а для того, щоб вона забезпечувала ще їх.

Відповідач сином не цікавився, разом з матір»ю забезпечував умови для свого існування за її рахунок.

Починаючи з січня 2017 року відповідач неодноразово в присутності сина вимагав у неї гроші, в присутності дитини влаштовував істеричні скандали, бив її, а його мати підтримувала його в насильницьких діях щодо неї.

10 січня 2017 року, забравши сина, вона переїхала до орендованої квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Після переїзду відповідач вів себе спокійно і на його прохання вона відпустила сина на зустріч з ним та бабусею, однак повертати його відповідач відмовився спочатку ухильно, а 13 березня 2017 року категорично заявив, що вона більше не побачить дитину.

12 березня 2017 року відповідач обманом проник до квартири, де вона проживає, побив її, пограбував, забрав 300 євро, та погрожуючи ножем, привів її до квартири, де він проживав разом з матір?ю та де в той час перебував їх син.

В присутності сина відповідач почав її бити, дитина бачила її розбите обличчя та руки в крові, кричав та плакав, після чого відповідач виштовхав її з квартири.

Тривалий час відповідач перебував у неадекватному стані, переховував їх сина, телефонував їй та погрожував розправою, шантажував, вимагаючи гроші.

Фактично відповідач взяв дитину в заручники, вимагаючи у неї кошти в обмін на повернення сина.

Тривалий час відповідач та його мати залякували дитину, налаштовували проти неї, примушували його телефонувати їй та казати, що він її не любить, боїться та не хоче бачити.

Відповідач при цьому повідомив їй, що якщо вона і в подальшому буде відмовлятися надавати йому кошти, то сина він їй ще довго не покаже, ще більше залякає його і що сам вона своєю впертістю винна в тому, що мін мучить сина.

Фактично відповідач та його мати тримали дитину в заручниках, в них не викликали жалю страждання дитини, вони використовували дитину для свого матеріального забезпечення.

Коли вона розшукала сина, він був наляканий, боявся її, був не доглянутий.

Відповідач за час свого батьківства нічого не дав і не дасть їхньому синові, і лише позбавлення його батьківських прав може гарантувати, що він не викраде його та не вивезе в невідомому напрямку, в тому числі в зону АТО.

Зазначила, що відповідач використовує свої батьківські права виключно для того, щоб фінансово збагатитися, вимагаючи від неї гроші. Іншої допомоги дитині він не надає, як і не цікавиться його життям.

Крім того, протягом тривалого часу відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, забезпеченням сина займається лише вона, а тому просить задовольнити позов.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач та його представники в судовому засіданні проти позову заперечували.

Посилаються на те, що надані позивачкою результати дослідження психоемоційного стану дитини від 25 січня 2018 року виконані однобічно, за відсутності будь - яких правових підстав,за участю невстановлених осіб та адвоката, на питання якого відповідала дитина.

Кримінальне провадження, на яке посилається позивачка, було закрито за відсутністю в діях відповідача складу злочину.

Крім того, згідно з педагогічною характеристикою спеціалізованого дошкільного закладу №460, який відвідує дитина, на запит адвоката, відповідач брав активну участь в облаштуванні дитячих площадок садочку, будь - яких негативних характеристик відносно відповідача не надано.

Відповідач протягом 6 років спільного проживання займався вихованням та утримання сина, фінансово утримував сім?ю, оскільки позивачка доглядала за сином.

Конфліктна ситуація між ними, як батьками дитини, виникла останні місяці перед зверненням позивачки до суду і викликана оточенням самої позивачки, а саме раніше судимою особою, яка негативно впливає на дитину.

Крім того, відповідач вважає, що саме поведінка позивачки стала причиною конфліктів між ними, оскільки вона залишає сина на невідомих осіб, по декілька днів не з»являючись вдома.

Виходячи з цього, просять у позові відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часкове задоволення вимог позивачки, виходячи наступного.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім»я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч.7,8 та 9 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

В статті 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що сторони проживали однією сім»єю без укладення шлюбу і є батьками дитини: сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 19 жовтня 2012 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області.

/ а.с. 8 /

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа,яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав,передбачених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, як батьками дитини, між ними з січня 2017 року, коли вони стали проживати окремо, існує серйозна конфліктна ситуація, яка постійно поглиблюється, яка викликана, в тому числі, запальним характером відповідача.

При цьому сторони не спростовували, що до січня 2017 року вони проживали разом, однією сім»єю, у тому числі в м. Луганську, та з 2014 року з моменту переїзду до м. Києва.

Саме конфлікт між ними, як батьками дитини, став причиною їх окремого проживання з січня 2017 року.

Обгрунтовуючи підстави звернення до суду, позивачка надала суду Висновок психолога Міжнародного гуманітарного центру «Розрада» Юр-Євтушенко Ю.О, згідно з яким за результатами дослідження психоемоційного стану дитини встановлено, що дослідження свідчать про наявність у дитини тривоги через те, що він був свідком жорстокого фізичного та психологічного насильства щодо своєї мами з боку батька, також він стривожений ситуацією свого примусового перебування з батьком протягом певного часу, сценами вилучення на його очах грошей батьком у матері, її побиттям в його присутності. Батько ОСОБА_8 спричинив шкоду його матері, чим призвів до його психологічного та фізичного травмування.

Крім того, позивачкою надано два Витяги з кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002811 від 13 березня 2017 року про нанесення їй тілесних ушкоджень відповідачем, та №0002887 від 17 березня 2017 року щодо викрадення у неї невстановленою особою грошових коштів в сумі 300 євро із застосуванням насильства.

При цьому кримінальне провадження №0002811 від 13 березня 2017 року закрито органами досудового слідства.

/ а.с. 65 - 71; 73 - 77; 103 - 104; 110/

До матеріалів справи позивачкою також долучено диск з записами її спілкування з відповідачем, якими вона обґрунтовує грубу поведінку відповідача щодо неї та його нецензурні висловлювання відносно неї.

Відповідно до пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідач у судовому засіданні зазначив, що він любить свого сина, намагається турбуватися про нього.

З переписки між сторонами в телефонному додатку «Вайбер» протягом травня - серпня 2017 року, вбачається, що відповідач намагався зустрітися з сином та просив позивачку надати йому таку можливість.

Відповідач у судовому засіданні зазначив і цього не заперечувала позивачка, такої можливості йому надано не було.

/ а.с. 132 - 134 /

Не заперечуючи відсутності матеріальної допомоги на утримання сина, зазначив, що це викликано кардинальною зміною їх життя, переїздом до м. Києва в зв»язку з військовими діями в м. Луганську, а також труднощами в пошуках роботи та оплатою орендованої квартири.

При цьому зазначив і цього не спростовувала позивачка, проживаючи в м. Луганську, він утримував сім»ю і нарікань з боку позивачки з цього приводу не було.

Вважає, що позивачка послідовно створює умови для позбавлення його батьківських прав, документуючи конфліктні ситуації між ними, в тому числі з приводу його участі в вихованні сина.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі »Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначає, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці.

При цьому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і саме інтереси дитини повинні мати переважний характер над інтересами батьків.

Між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Згідно з педагогічною характеристикою на вихованця середньої групи «Калинка» спеціального дошкільного навчального закладу №460 для дітей з порушенням опорно - рухового апарату /без дати/, наданої позивачкою, батько в дитячому садочку не був, всі питання щодо виховання дитини вирішувались з мамою.

Відповідно до іншої педагогічної характеристики цього ж дитячого закладу 11 травня 2018 року батько дитини відвідав дитячий садочок та поспілкувався з вихователями.

В той же день батько звернувся до дитячого закладу з пропозицією допомогти у благоустрої території, та в подальшому весь об'єм робіт було ним виконано.

Крім того, 11 травня 2018 року батько дитини, а 23 березня 2018 року, 08 травня 2018 року та 11 травня 2018 року бабуся дитини звертались до керівництва та вихователів закладу з метою отримання інформації щодо перебування та виховання дитини у навчальному закладі.

/ а.с.72 - 73; 104 /

Заперечуючи приведені позивачкою підстави відповідач надав суду письмові докази - пояснення знайомих сім»ї за місцем проживання в м. Луганську.

Так, ОСОБА_10 у своїх поясненнях до Органу опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації від 13 лютого 2018 року зазначає, що він проживав у м. Луганську поруч з будинком відповідача.

Відповідач постійно працював та матеріально забезпечував родину, дружину та сина, купував сину різноманітні іграшки та водив у дитячий садок. Вважає його відповідальним батьком, який сумлінно виконував свої батьківські обов'язки.

Такі ж пояснення до Органу опіки та піклування дав ОСОБА_11

ОСОБА_12- консьєрж будинку АДРЕСА_1 зазначив, що з серпня 2015 року по травень 2016 року в квартирі №53 проживали позивачка, відповідач, їх син та мати відповідача ОСОБА_5

Зазначила, що відповідач постійно зранку відводив дитину в садок, а ввечері її забирав. У вихідні дні відповідач гуляв з дитиною на дитячому майданчику, а також повертаючись з роботи, йшов з дитиною на дитячий майданчик.

Відповідач проявляв себе як люблячий та турботливий батько.

ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в своїх письмових поясненнях підтвердили, що відповідач проводив час з сином, гуляв з ним у вільний час на дитячому майданчику та в парку.

/ а.с. 112 - 113; 117; 120; 122 - 125 /

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Дані пояснення були долучені відповідачем до письмових пояснень, однак позивачкою не спростовувалися і з будь-якими клопотаннями до суду з метою їх спростування остання не зверталася.

Орган опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації своїм Висновком № 108-6858 від 04 травня 2018 року вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо сина.

З його змісту вбачається, що фактично він побудований на інформації матері та обставинах, приведених у позові.

/ а.с.92 - 94 /

Відповідно до ч.ч.4, 5,6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини,позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Оцінюючі встановлені в судовому засіданні обставини, надані сторонами докази та заперечення, суд вважає, що підставою виникнення даного спору в суді є відсутність порозуміння обох батьків на спільне виховання дитини, а тому не погоджується з Висновком органу опіки та піклування про доільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд також вважає, що з боку позивачки суду не надано доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідача відносно дитини, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків.

Оцінюючи надані позивачкою докази, суд виходить з наступного.

Заперечуючи проти вище приведеного Висновку дослідження психоемоційного стану дитини, відповідач надав суду Рецензію доцента кафедри загальної психології факультету психології Київського національного університету ім.Т.Г.Шевченка, згідно з яким інформація щодо ситуації в сім»ї отримана винятково зі слів маетрі, що в умовах гострого сімейного конфлікту робить дослідження одностороннім і упередженим.

Дані обставини підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_15- автор рецензії.

/ а.с. 102 /

Крім того, судом у присутності учасників справи був прослуханий диск з записами розмов між сторонами, наданий позивачкою, з якого випливає лише один висновок: що позивачка наполегливо провокувала питання до відповідача з метою отримання бажаної відповіді про негативне ставлення відповідача до сина.

Оцінюючи надані позивачкою докази та їх обґрунтування в судовому засіданні, суд вважає, що вони більше свідчать про конфлікт між нею та відповідачем, як батьками дитини, в який ними ж була втягнута дитина, а не про негативне відношення відповідача до сина та виконання своїх батьківських обов»язків, які були б достатніми для висновку про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають вставленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин та викладеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках - і своїх повнолітніх дітей.

Обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Тобто, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.

Виходячи з того, що відповідач працездатний, може утримувати свою неповнолітню дитину, зобов'язаний до цього законом, суд також вважає вимоги позивачки в цій частині обґрунтованими.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору.

Так, при зверненні до суду позивачем було заявлено дві вимоги: немайнового та майнового характеру.

Виходячи з цього та в зв'язку з частковим задоволенням вимог позивача, ставок судового збору на 2017 рік, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 640, 00 гр. судового збору на користь позивачки, сплачених нею при зверненні до суду, та 704, 80 гр. судового збору на користь держави в частині вимог про стягнення аліментів.

Керуючись ст. ст. 7, 19, 141, 150, 155, 164,165,180, 182, 191 Сімейного Кодексу України, Конвенцією про права дитини, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Позов у частині стягнення аліментів задовольнити.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса місця реєстрації: 91033 АДРЕСА_3, адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_5, ІН НОМЕР_1 / аліменти на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_5, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_4/ на утримання дитини, сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку/доходів/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 вересня 2017 року і до його повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640, 00 гр. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 704, 80 гр. судового збору на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 листопада 2018 року.

Суддя Л.А.Шереметьєва