АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Демченко Е.Л., Пищиди М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна про визнання недійсним договору та витребування майна з чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою ОСОБА_7

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року заяву представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_10 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт до набрання рішенням законної сили на 15/100 частин житлового будинку НОМЕР_5,що належить на праві власності ОСОБА_7 та знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 581 кв.м. з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами. На зазначеній ділянці в цілому розташовані: літ. А-2- житловий будинок, житловою площею 167,4 кв.м., літ.Б-2 житловий будинок житловою площею 43,1 кв.м., літ. В- сарай, літ. Г гараж, літ. Д сарай, №1,2 огорожі, І,ІІ мостіння (а.с.125-128).

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_7 звернувся до суду із апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність ухвали, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про її скасування в частині накладення арешту на 15/100 частин житлового будинку НОМЕР_5, що належить йому на праві власності (а.с.131-134).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт фактично в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду в частині накладення арешту на 15/100 частин житлового будинку НОМЕР_5, що належить йому на праві власності, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного судового рішення в цих межах. В іншій частині судове рішення першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа № 200/21019/15-ц за позовом (з урахуванням уточнень) ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, про визнання недійсним договору та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на15/100 частин житлового будинку НОМЕР_5, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 581 кв.м. з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами. На зазначеній ділянці в цілому розташовані: літ. А-2- житловий будинок, житловою площею 167,4 кв.м., літ.Б-2 житловий будинок житловою площею 43,1 кв.м., літ. В- сарай, літ. Г гараж, літ. Д сарай, №1,2 огорожі, І,ІІ мостіння та заборонити вчиняти дії спрямовані на відчуження 15/100 частин житлового будинку НОМЕР_5, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 581 кв.м. з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами. На зазначеній ділянці в цілому розташовані: літ. А-2- житловий будинок, житловою площею 167,4 кв.м., літ.Б-2 житловий будинок житловою площею 43,1 кв.м., літ. В- сарай, літ. Г гараж, літ. Д сарай, №1,2 огорожі, І,ІІ мостіння.

В обґрунтування поданої заяви було зазначено, що подальше відчуження майна може покласти на позивача тягар його витребування від третіх осіб, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав. Арешт спірного майна та заборона вчиняти дії відносно нього на час вирішення справи забезпечить гарантоване збереження цього майна за його власником до набрання законної сили судового рішення у справі. Також це сприятиме захисту прав ОСОБА_2, яких він був позбавлений незаконним відчуженням майна.

В поданих до суду клопотаннях від 25.01.2017 року та 01.02.2017 року представник позивача додатково вказав про те, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову відповідач може відчужити вказане майно іншим особам, що в подальшому призведе до необхідності залучення до участі у справі № 200/21019/15-ц нових сторін та учасників (відповідачів та третіх осіб), значного затягування судового процесу, додаткових витрат позивача на оплату юридичних послуг, складання процесуальних документів, виготовлення копій додатків до заяв, клопотань, їх направлення заінтересованим особам, отримання витягів з реєстрів права власності та речових прав на нерухоме майно з метою контролю змін власників і т.д..

03.02.2017 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій позовні вимоги викладено в наступній редакції: визнати недійсним договір дарування, серія та номер 1705, вчинений ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) відносно 15/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 581 кв.м., з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами (на зазначеній земельній ділянці в цілому розташовані: літ. А-2 - житловий будинок житловою площею 167,4 кв.м., літ. Б-2 житловий будинок житловою площею 43,1 кв.м., літ. В - сарай, літ. Г - гараж, літ. Д- сарай, №1,2 - огорожі, І, ІІ - мостіння) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2), посвідчений 30.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Юлією Володимирівною; витребувати у ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_4) 15/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 581 кв.м., з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами (на зазначеній земельній ділянці в цілому розташовані: літ. А-2 - житловий будинок житловою площею 167,4 кв.м., літ. Б-2 житловий будинок житловою площею 43,1 кв.м., літ. В - сарай, літ. Г - гараж, літ. Д- сарай, №1,2 - огорожі, І, ІІ - мостіння), шляхом зобов'язання ОСОБА_7 звільнити вказане домоволодіння.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування, серія та номер 1705, посвідченого 30.07.2015р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., ОСОБА_3 (відповідач-1 )здійснила відчуження 15/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 (відповідач-2).

02.10.2015 року ОСОБА_4 здійснила відчуження вказаного нерухомого майна ОСОБА_5 (відповідач-3) на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2235, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В..

05.02.2016 року ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_3 здійснили відчуження 15/100 частин та відповідно 23/100 частин будинку АДРЕСА_1 (остання частка належала ОСОБА_3 на підставі дублікату договору дарування серія та номер: 671/НАМ № 155541 від 31.03.2015р.) за договором дарування, серія та номер: 162, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., на користь ОСОБА_6 (відповідач-4).

02.02.2017 року ОСОБА_6 здійснила відчуження вже 38/100 частин будинку в АДРЕСА_1, ОСОБА_7(відповідач-5) за договором купівлі-продажу, серія та номер: 305, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В.

Згідно Інформаційної довідки, сформованої 02.02.2017 року, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна № 83571297, вбачається, що станом на 02.02.2017 року власником спірного майна є ОСОБА_7, який за своїм процесуальним статусом у даній цивільній справі є відповідачем і до нього заявлено позовну вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суддя виходив із того, що спір виник з приводу незаконного заволодіння 15/100 частини житлового будинку НОМЕР_5, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 581 кв.м., з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами. А відтак, подальше відчуження майна може покласти на позивача тягар його витребування від третіх осіб, що може привести до утруднення виконання рішення у разі задоволення позову, суддя вважав необхідним задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на вимоги ст. 151, 152, 153 ЦПК України, роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ч.1,2,3 ст.151 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову передбачені ст.152 ЦПК України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб

Згідно із п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ", ухвала про забезпечення позову постановляється відповідно до ст.. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановлені ухвали.

Із ухвали суду вбачається, що вона має належне обґрунтування, як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно, яке належить відповідачу, з приводу якого існує спір і яке вже неодноразово відчужувалося.

Так, при вирішенні питання щодо забезпечення позову суд встановив, що спірна частина житлового будинку вже була відчужена попереднім власником і подальша зміна його власника унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки однієї з вимог позову є саме витребування спірної частини житлового будинку та зобов'язання ОСОБА_7. звільнити спірну частину житлового будинку.

Встановивши наявність між сторонами спору щодо визнати недійсним договір дарування, витребування спірної частини житлового будинку, та що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, суд прийшов до правильного висновку про забезпечення позову зазначеним в ухвалі видом забезпечення.

Отже, висновки суду першої інстанції на час постановлення ухвали є правильними, відповідають вимогам закону і підтверджуються виділеними матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді про необхідність застосування заходів забезпечення позову до вирішення позовних вимог.

За таких обставин ухвалу суду в оскарженій частині слід залишити без змін, оскільки вона відповідає нормам процесуального права, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст.259, 374, 378, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: