Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 242/1601/17

провадження № 61-32209св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), БілоконьО. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області на рішення Селидівського міського суду Донецької області, у складі судді Пирогової Л. В.,

від 26 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області, у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Канурної О. Д., Хейло Я. В.,

від 29 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області звернулось до суду з позовом до

ОСОБА_4 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Позовна заява мотивована тим, що за зверненням ОСОБА_4йому була призначена грошова допомога на період з 24 липня 2015 року по 23 вересня 2015 року у розмірі 442 грн на місяць, з 24 вересня 2015 року

по 23 листопада 2015 року у розмірі 771 грн на місяць. У результаті перевірки позивачем встановлено, що дружина відповідача має у власності на підконтрольній Україні території квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що порядок надання щомісячної адресної допомоги виключає можливість отримання цієї допомоги особами, які мають житло у населеному пункті, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 надмірно виплачену суму допомоги за період з 24 липня 2015 року по 23 листопада 2015 року у розмірі 1 336,93 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 липня

2017 року у задоволенні позову Управлінню соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької областівідмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, застосувавши положення статей 1, 5 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», пунктів 2, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (у редакції на момент виникнення спірних відносин; далі - Порядок № 505), виходив із недоведеності факту подачі відповідачем документів з недостовірними відомостями про відсутність у нього у власності житлового приміщення, розташованого у регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Призначена матеріальна допомога сплачувалась

ОСОБА_4 правомірно, оскільки житло, яке має у власності дружина відповідача, розташоване на території, на якій здійснювалась антитерористична операція.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено, виключено з мотивувальної частини посилання суду першої інстанції на розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що адресна матеріальна допомога нараховувалась ОСОБА_4 як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до вимог чинного законодавства. Населений пункт (м. Селидове Донецької області), на території якого розташована належна дружині відповідача квартира, було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

У касаційній скарзі Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 жовтня 2014 року № 1085-р (у редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 травня 2015 року № 428) м. Селидове Донецької області не входило до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Оскільки дружина відповідача має у власності житлове приміщення, яке розташоване на підконтрольній Україні території, відповідач не мав права на отримання грошової допомоги.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що ОСОБА_4 перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України

(м. Донецьк). За період з 24 липня 2015 року по 23 листопада 2015 року йому нарахована та виплачена щомісячна адресна допомога у загальному розмірі 1 336,93 грн.

Відповідно до відомостей з державного Реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна ОСОБА_5 (дружині ОСОБА_4.) з 31 січня 2008 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно з рішенням начальника Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області від 27 вересня 2016 року ОСОБА_4 припинено виплату допомоги у зв'язку з тим, що заявником надана недостовірна інформація, що впливає на призначення адресної допомоги а саме: наявність житлового приміщення, розташованого у регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та районах проведення антитерористичної операції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року

№ 1669-VII територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

14 квітня 2014 року відповідно до Указу в.о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня

2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 07 квітня 2014 року.

Указом Президента України від 30 квітня 2018 року № 116/2018 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня

2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», відповідно до якого припинена антитерористична операція, яка була розпочата у 2014 році.

Відповідно до Наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 30 квітня 2018 року розпочато операцію Об'єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях з 30 квітня 2018 року.

Відповідно до пункту 5 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

30 жовтня 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого м. Селидове Донецької області включено до вказаного переліку.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6 Порядку № 505, у редакції, що діяла

до 02 червня 2017 року, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

У новій редакції абзац 2 пункту 6 Порядку № 505 був викладений постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370, яка набрала чинності 03 червня 2017 року.

Установивши, що м. Селидове Донецької області, на території якого розташована належна дружині відповідача квартира, включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 надмірно виплачених грошових коштів, оскільки адресна матеріальна допомога нараховувалась відповідачу як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи позивача про те, що дружина відповідача має у власності житлове приміщення, яке розташоване на підконтрольній території України, а тому він не мав права на отримання грошової допомоги, є необґрунтованими, оскільки зі змісту абзацу 2 пункту 6 Порядку № 505 (у редакції, яка діяла на час здійснення виплат відповідачу) вбачається, що підставою для відмови у призначенні грошової допомоги була визначена наявність у будь-кого з членів сім'ї житла, що розташоване поза межами тимчасово окупованої території України, лінії зіткнення і районів проведення антитерористичної операції.

Оскільки дружина відповідача ОСОБА_5 має у власності тільки житлове приміщення, що знаходиться у населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, ОСОБА_4 мав на підставі Порядку № 505 право отримувати грошову допомогу у спірний період з 24 липня 2015 року по 23 листопада 2015 року.

Варто зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2017 року № 370 абзац 2 пункту 6 Порядку № 505 було викладено у новій редакції, згідно з якою грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім'ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Однак вказана редакція Порядку № 505 не була чинною у період призначення і виплати відповідачу грошової допомоги, тому факт перебування у власності дружини відповідача квартири, яка знаходиться на території України, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, не впливав на законність призначення і виплати відповідачу допомоги з 24 липня 2015 року по 23 листопада 2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р було винесено після припинення виплати відповідачу, а тому посилання на нього у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції є неправильним.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 липня

2017 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта