КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
Справа № 754/1035/18 Головуючий у І інстанції Журавська О.В.
Провадження № 22-ц/824/358/18 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ТаргонійД.О.,

суддів: Приходька К.П., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря: Зубленка Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

У С Т А Н О В И Л А :

у червні 2017 року позивач - ТОВ «Комплекс Агромарс» звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне.

19 січня 2004 року відповідач на підставі контракту укладеного із ЗАТ «Гаврилівський птахівний комплекс» прийнятий на посаду водія автотранспортного цеху.

Робота ОСОБА_2. полягала у прийманні для доставки, доставці, перевезенні та передачі переданих йому матеріальних цінностей (мясопродукції), згідно видаткових (товарно-транспортних) накладних та актів прийому-передачі.

Враховуючи специфіку роботи відповідача, між позивачем та відповідачем укладено договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 147-В від 01.02.2014 р., №147-Е від 01.02.2014 р., №143-В від 01.01.2012 р., №143-Е від 01.01.2012 р., № 411-В від 01.12.2010 р., № 411-Е від 01.12.2010 р., №71-В від 01.10.2010 р., № 71-Е від 01.10.2010 р., № 868-В від 27.03.2007 р.

Під час здійснення перевезення м'ясопродукції відповідачем було порушено трудові обов'язки та допущено нестачі, чим підприємству було заподіяно матеріальну шкоду на суму 27142,09 грн.

Позивачем проведено перерахунок заборгованості відповідача у відповідності до «Норм природного убутку м'ясопродуктів при міжміських перевезеннях в авторефрижераторах», затверджених наказом Міністерства торгівлі СРСР від 29.12.1984 р. №339. За результатами проведеного перерахунку загальний розмір збитків від недовозів м`ясопродукції позивача з урахуванням Норм становить 15733,88 грн.

14 березня 2017 року ОСОБА_2 був звільнений з ТОВ «Комплекс Агромарс» за власним бажанням, однак відшкодувати заподіяну підприємству матеріальну шкоду в добровільному порядку відмовився, в зв'язку з чим позивач на підставі п. 4 ч. 1 ст. 232 КЗпП України звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми завданих збитків та уточнивши свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідача суму завданих збитків у розмірі 15789 грн. 33 коп. та понесені позивачем судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Рішенням Деснянського районного суду в місті Києві від 14 травня 2018 рокуу задоволенні позову ТОВ «Комплекс Агромарс» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Комплекс Агромарс» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Серед доводів апеляційної скарги зазначає, що при розгляді даної справи суд першої інстанції не врахував норми матеріального права, зокрема п.п. 1,2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, надав невірну оцінку доказам, поданим позивачем, які підтверджують наявність умов для покладення на відповідача матеріальної відповідальності за спричинену шкоду підприємству. На думку скаржника факт допущення нестачі і є прямим підтвердженням порушення відповідачем своїх обов'язків за договором про повну індивідуальну відповідальність. Скаржник також вважає, що суб'єктивне ставлення відповідача до своїх дій виражалося у вигляді необережної вини у формі самовпевненості, оскільки відповідач усвідомлював, що в його діях не виявляється належна турботливість про збереження майна власника та він передбачав можливість настання прямої дійсної шкоди, але легковажно розраховував запобігти цим наслідкам.

17 січня 2018 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача в якому зазначено, що позивачем не надано якими все ж таки винними діями відповідачем завдано шкоду підприємству, не надано доказів порушення працівником обов'язків за трудовим договором і наявність причинного зв'язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила.

Крім того, позивачем не вживалось жодних заходів для з'ясування причин нестачі продукції, а також не надано доказів створення ним умов для забезпечення збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 січня 2004 року згідно наказу №8 К-п від 19.01.2004 р. ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до ЗАТ «Комплекс Агромарс», на посаду водія автотранспортного цеху зі строком випробування три місяці, з оплатою праці згідно діючих розцінок (а.с. 18 т. 1)

08 грудня 2009 року Наказом №409 к-п-д від 08.12.2009 р. ОСОБА_2, водія-експедитора кормовоза DAF TE 85 XC НОМЕР_1 автоколони №1 автотранспортного парку транспортного департаменту було переведено на посаду водія-експедитора автофургону та рефрижератора DAF AE 75 PF НОМЕР_2 цієї ж автоколони, із оплатою праці відповідно до штатного розпису( а.с. 19 т. 1).

Наказом № 205 КА/к-п-д від 31.05.2011 р. ОСОБА_2, водія автофургону та рефрижератора DAF AE 75 PF НОМЕР_2 автоколони №2 транспортного департаменту Гаврилівського птахівничого комплексу 31.05.2011 р. переведено водієм автофургону та рефрижератора DAF FT CF 85.410 НОМЕР_3 цієї ж автоколони, із оплатою праці відповідно до штатного розпису. Доручено ОСОБА_2 водію автофургону та рефрижератора DAF FT CF 85.410 НОМЕР_3 автоколони №2 транспортного департаменту Гаврилівського птахівничого комплексу з 31 травня 2011 року за його згодою виконувати додаткові обов'язки в порядку суміщення посади експедитора в межах установленої тривалості робочого дня із доплатою 0,25 посадового окладу експедитора (а.с. 20 т. 1).

Наказом № 310 КА/к-п-д від 14.07.2016 р. ОСОБА_2, водія автофургону та рефрижератора DAF FT CF 85.410 НОМЕР_3 автоколони №2 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку 15 липня 2016 року переведено на посаду водія автофургону та рефрижератора DAF FT CF 85.410-Е НОМЕР_4 цієї ж автоколони відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку із оплатою праці відповідно до штатного розпису. Доручено ОСОБА_2 водію автофургону та рефрижератора DAF FT CF 85.410-Е НОМЕР_4 автоколони №2 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку з 15 липня 2016 року за його згодою виконувати додаткові обов'язки в порядку суміщення посади експедитора в межах установленої тривалості робочого дня із доплатою 0,25 посадового окладу експедитора (а.с. 22-23 т. 1).

Наказом № 547 КА/к-п-д від 07.11.2016 р. ОСОБА_2, водія автофургону та рефрижератора DAF FT CF 85.410 НОМЕР_4 автоколони №2 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку 07 листопада 2016 року переведено на посаду водія автофургону та рефрижератора DAF FT CF 85.410 №АІ5613СМ цієї ж автоколони із оплатою праці відповідно до штатного розпису. Доручено ОСОБА_2 водію автофургону та рефрижератора DAF FT CF 85.410 №АІ5613СМ автоколони №2 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку з 07 листопада 2016 року за його згодою виконувати додаткові обов'язки в порядку суміщення посади експедитора в межах установленої тривалості робочого дня із доплатою 0,25 посадового окладу експедитора (а.с. 24 т. 1).

З відповідачем ОСОБА_2 були укладені Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №147-В від 01.02.2014 р., № 147-Е від 01.02.2014р., №868-В від 27.03.2007 р., № №71-В та 71-Е від 01.10.2010 р., №№ 411-В та 411-Е від 01.12.2010 р., №№ 143-В та 143-Е від 01.01.2012 р. , згідно умов яких працівник, що займає посаду водія автоколон та експедитора автоколони і виконує роботу, безпосередньо пов'язану з прийманням для доставки, доставки та передачі переданих йому матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей та зобов'язується дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей, вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей, брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.

Підприємство в свою чергу, зобов'язується створювати працівникові умови, необхідні для нормальної праці та забезпечення повного збереження ввірених йому матеріальних цінностей, знайомити працівника з чинним законодавством щодо матеріальної відповідальності працівників за збитки, нанесені підприємству, установі, організації, а також із чинними інструкціями, нормативами та правилами збереження, приймання, обробки, продажу (збуту), перевезення або застосування у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей.

Згідно п. 3 договорів передбачено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства.

Пунктом 4 договорів передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини.

14 березня 2017 року ОСОБА_2 був звільнений з ТОВ «Комплекс Агромарс» за власним бажанням (а.с. 34 т. 1).

Згідно довідки, виданої Філією «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» №279 від 19 квітня 2017 року, станом на 19.04.2017 року заборгованість ОСОБА_2 перед Філією «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» по завданим збиткам складає 27 142,09 грн. (а.с. 35 т. 1).

При виконанні своїх трудових обов'язків відповідачем в період з 27 березня 2007 року по 14 березня 2017 року здійснено приймання, доставку та передачу контрагентам різноманітної м'ясопродукції.

У зв'язку з чим у вказаний період складалися відповідні видаткові накладні (товарно-транспортні накладні) про поставку м'ясопродукції та акти приймання-передачі продукції, якими при відвантаженні товару контрагентам встановилася нестача м'ясопродукції в тому чи іншому розмірі.

Внаслідок цього позивач вважає, що цивільну відповідальність по відшкодуванню заподіяної підприємству шкоди, слід покласти на відповідача, який здійснював її перевезення як водій-експедитор і несе повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

В зв'язку з цим з 10 квітня 2016 року по 20 лютого 2017 року підприємством прийнято ряд наказів про утримання із заробітної плати водія ОСОБА_2 на відшкодування завданої шкоди.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

У абз. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз'яснено, що, виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз'яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Шкода повинна бути такою, що реально настала для підприємства. Коли працівник самовільно використовує для власних потреб техніку - автомашини, трактори, станки, інше обладнання - пряму дійсну шкоду становлять амортизація техніки, витрати пального, мастильних матеріалів, електроенергії, необхідність найму і використання техніки інших підприємств.

За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, та вина працівника.

Протиправними вважаються такі дії чи бездіяльність працівника, які становлять порушення норм поведінки, встановлені законодавством, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, наказами і розпорядженнями власника або уповноваженого ним органу.

Протиправна поведінка може бути виражена як дія, що заборонена законом, або як бездіяльність, коли працівник був зобов'язаний вчинити певні дії в силу своїх трудових обов'язків, але не вчинив їх. Тобто, протиправна поведінка працівника може проявлятися у формі протиправної дії чи протиправної бездіяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 КЗпП Української РСР на працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за неодержані підприємством прибутки, за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності.

Безспірним підтвердженням протиправності дій чи бездіяльності працівника, який заподіяв матеріальну шкоду, є притягнення його за це до кримінальної, адміністративної чи дисциплінарної відповідальності.

Між діями (бездіяльністю) працівника і наслідками, що настали, у вигляді прямої дійсної шкоди, повинен бути причинний зв'язок, який є другою умовою покладення на працівника матеріальної відповідальності. За відсутності причинного зв'язку між протиправними діями (протиправною бездіяльністю) і наслідками, що настали, працівник не може бути притягнутий до матеріальної відповідальності.

Вина є третьою умовою матеріальної відповідальності працівника і становить суб'єктивну умову відповідальності, маючи дві форми: умисел і необережність. Умисел може бути прямим і побічним, необережність виражається у формі самовпевненості та недбалості.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, якими протиправними діями чи бездіяльністю відповідача ОСОБА_2 позивачу завдано матеріальної шкоди у вигляду нестачі ввірених відповідачу м'ясопродуктів, а також доказів наявності між діями ОСОБА_2 та нестачею м'ясопродуктів причинного зв'язку, а також вини останнього у завданні матеріальної шкоди ТОВ «Комплекс Агромарс», в зв'язку з чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків суду першої інстанцій, які є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Та обставина, що суд першої інстанції необґрунтовано зазначив, що позивачем не враховано норми природного убутку м'ясопродукції при транспортуванні, не впливає на правильність інших висновків щодо недоведеності позовних вимог.

При встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: К.П.Приходько

Н.В.Ігнатченко