РІШЕННЯ

Іменем України

17.12.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря - Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЛМКП «Львівтеплоенерго», ЛКП «ОСОБА_2 ліхтар» про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ЛМКП «Львівтеплоенерго», ЛКП «ОСОБА_2 ліхтар» про зобов'язання вчинити дії, в якому просить суд зобов'язати ОСОБА_2 комунальне підприємство «ОСОБА_2 ліхтар» надати технічну характеристику квартири АДРЕСА_1 та погодження на відключення квартири АДРЕСА_1 від мережі ЦО; зобовязати ОСОБА_2 міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» розробити та надати технічні умови на відєднання від системи ЦО у квартирі АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_2. У зв'язку з неналежним наданням послуг постачання теплової енергії він вирішив відмовитись від централізованого опалення квартири, маючі на меті встановити у своїй квартирі автономну(електричну) систему опалення. Враховуючи те, що відповідачем відмовлено йому в задоволенні його звернення щодо надання дозволу на встановлення індивідуального опалення квартири, а іншим мешканцям його будинку подібні дозволи видавались, тому він звернувся до суду за захистом свого порушеного права та інтересу. Просить позов задоволити.

У судове засідання позивач не зявився, однак подав заяву 12.12.2018 року, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задовольнити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву в якому просить в задоволенні позову відмовити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник відповідача ЛКП «ОСОБА_2 ліхтар» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників процесу, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 згідно витягу про державну реєстрацію прав №35199569 від 16.08.2012 року виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»(а.с.10).

Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Більше того, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про теплопостачання» основними завданнями державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання є захист прав споживачів, забезпечення рівних можливостей доступу суб'єктів відносин у сфері теплопостачання на ринок теплової енергії, запобігання монополізації та створення умов для розвитку конкурентних відносин у сфері теплопостачання.

Згідно з ст. 18 вищевказаного закону суб'єктам господарської діяльності у сфері теплопостачання забороняється зловживати монопольним становищем у будь-якій формі.

Відповідно до статті 19 цього закону споживач або суб'єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Захист прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються, зокрема, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» зазначено, що споживач має право на вибір джерел енергії, чи постачальної організації.

Так, постанова Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007р. №1268 «Про внесення змін до правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630, прямо обмежує конституційні права громадян та норми Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року, а саме ч. 1 ст. 24 «права та основні обов'язки споживача теплової енергії» щодо права споживача на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Вказане право також гарантується ст. ст. 55, 124 Конституції України.

З метою влаштування автономного(електричного) опалення в квартирі та у відповідності до «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від центрального теплопостачання», позивач звернувся із заявою від 21.11.2017 року(а.с.7) про надання дозволу на відключення його квартири від системи централізованого опалення, у звязку з неналежним наданням послуг з постачання теплової енергії та економністю індивідуальної системи, для влаштування автономного(електричного) опалення.

Пунктом 39 Правил користування тепловою енергією затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007року №1198 та пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. закріплюють за споживачем право відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення.

Положення п. 25 цієї ж постанови вказує, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. А відтак самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно позивач звернувся до комунального підприємства, як надавача послуг про надання технічних умов на відєднання квартири АДРЕСА_1 від мережі центрального опалення та влаштування автономного опалення індивідуального опалення в квартирі для реалізації свого права.

Підставою для відмови у наданні дозволу на відключення від мереж центрального опалення може бути неможливість забезпечення, у разі відокремлення приміщення даного споживача (секції, підїзду) від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення, безперебійної роботи інженерного обладнання сусідніх приміщень або будинку в цілому.

Відповідно до ч.2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, надані йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог експлуатації будинку».

Таким чином, позивач має право на влаштування індивідуального опалення. Встановлення індивідуального опалення у квартирі жодним чином не мало б порушувати прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, натомість у заяві мешканці будинку №3 по вул. Паращука у м.Львів не заперечують щодо встановлення у квартирі №33 даного будинку електричної системи опалення та демонтажу нагрівальних елементів центрального опалення(а.с.43-44)

Судом також враховано, що відмовляючи позивачу в наданні дозволу на відключення від мережі централізованого опалення та влаштування автономного(електричного) опалення, вже було отримані дозволи на влаштування автономного опалення, іншими власниками квартир у цьому ж будинку, як зазначено у листі ЛКП «ОСОБА_2 ліхтар» від 14.12.2017 року №375(а.с.9).

Крім цього, позивачем на його замовлення було отримано технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок ПАТ «Львівобленерго»(а.с.13) робочий проект електропостачання житлової квартири АДРЕСА_3 від ПКО «Політехніка» Національний університет «ОСОБА_2 політехніка»(а.с.14-18) та було введено в експлуатацію електроопалюванні установки, що підтверджуються актом від 17.07.2017 року про введення в експлуатацію еклектроопалювальних установок згідно з договором №Р/3-06/17 від 03.06.2017 року(а.с.19).

Згідно з п. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Відносини щодо отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються між власниками окремих житлових приміщень та постачальниками таких послуг на підставі договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, укладеними між конкретними споживачами та комунальними підприємствами, які надають такі послуги. Згідно таких договорів виконавці, тобто комунальні підприємства, зобов'язані надавати споживачам вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживачі зобов'язуються своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. У разі порушення умов договору однією із сторін договір може бути розірваний. Підставами для розірвання договору з ініціативи споживача є зникнення потреби в отриманні послуг або відмова споживача від користування послугами, або невиконання умов договору виконавцем (п.32 Типового договору Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою КМУ №630 від 21.07.05р.).

Суд приймає до уваги твердження, що у відповідності до «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від центрального теплопостачання» затверджене наказом від 22.11.2005 № 4 Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, ОСОБА_2 міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» виготовляє технічні умови на відключення квартир від системи централізованого опалення та центрального водопостачання, у зв'язку з неналежним наданням послуг з постачання теплової енергії та економністю індивідуальної системи, для влаштування автономного опалення.

Крім того, у відповідності до п. 8, 9 та 10 Правил користування тепловою енергією затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007року №1198, надання технічних умов віднесено до компетенції теплопостачальної організації, якою в даному випадку є відповідач ОСОБА_2 міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго».

В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 комунальне підприємство «ОСОБА_2 ліхтар» надати технічну характеристику квартири АДРЕСА_1 та погодження на відключення квартири АДРЕСА_1 від мережі ЦО.

Зобовязати ОСОБА_2 міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» розробити та надати технічні умови на відєднання від системи ЦО у квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Дата складення повного судового рішення -17.12.2018 року.

Суддя Мартинишин М.О.