Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 499/219/15-ц

провадження № 61-8044св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Благоєвська сільська рада Іванівського району Одеської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Іванівського районного суду Одеської області, у складі судді Погорєлова І. В., від 15 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., від 03 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на земельну частку, зобов'язання вчинити дії.

Заочним рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 14 травня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2016 року рішення Іванівського районного суду Одеської області від 14 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року залишено без змін.

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Іванівського районного суду Одеської області із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Іванівського районного суду Одеської області від 14 травня 2015 року.

В обґрунтування заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами судового рішення ОСОБА_4 посилався на те, що під час вирішення справи не були виконані постанови та ухвали про виклик свідків, справу розглянуто без участі відповідача, у справі відсутні копії державних актів на передачу на право колективної власності на землю за 1992-1993 роки від колгоспу до КСП «Благоєве», у справі відсутні списки, додатки до державних актів передачі землі за 1992 рік, рішення суду є видумкою, фальсифікацією, оскільки в ньому наведені обставини, які в дійсності не існують.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_4 просив суд скасувати рішення Іванівського районного суду Одеської області від 14 травня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 15 червня 2017 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Іванівського районного суду Одеської області від 14 травня 2015 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не надано доказів на підтвердження існування обставин, у розумінні статті 361 ЦПК України, 2004 року, з якими закон пов'язує можливість перегляду судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 15 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року, задовольнити заяву про перегляд судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не враховано наявність нововиявлених обставин, які є підставою для перегляду та скасування судового рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

09 лютого 2018 року матеріали провадження за касаційною скаргою передано до Верховного Суду, а справу розподілено судді-доповідачу.

26 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 01 вересня 1950 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_5 (ОСОБА_5 після укладення шлюбу) (а.с. 8).

Відповідно до довідки, виданої колективним сільськогосподарським підприємством «Благоєве» (далі - КСП «Благоєве») від 08 грудня 1987 року, ОСОБА_5 розрахувалася за придбаний у КСП «Благоєве» будинок (а.с. 10).

Згідно довідки сільського голови від 30 квітня 1997 року ОСОБА_4 у списках на розпаювання землі не значиться (а.с.11).

Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) позивачу належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Благоєве» (а.с. 12).

З довідки, виданої архівом Іванівської районної ради Одеської області від 25 лютого 2005 року у період з 01 січня 1979 року по 01 червня 1992 року ОСОБА_5 працювала в колгоспі ім. Благоєва (а.с. 16).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем після смерті дружини є ОСОБА_4 (а.с. 22).

Відмовляючи у задоволені заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, місцевий суд дійшов висновку про недоведеність заявлених позивачем вимог, виходячи із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що дружина позивача за життя у списки на колективну власність на землю включена не була, відомості про видачу чи заповнення сертифікатів на право на земельну частку (пай) на ім'я ОСОБА_5 відсутні. Таким чином, за життя, дружина позивача не набула права на земельну частку (пай), тому до позивача як спадкоємця не перейшло у порядку спадкування право на земельну частку (пай), яке не було у передбаченому законом порядку набуто за життя спадкодавцем.

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Іванівського районного суду Одеської області від 14 травня 2015 року, посилаючись на те, що місцевий суд під час розгляду справи не вирішив питання про виклик свідків та відповідача, у справі відсутні копії державних актів на передачу на право колективної власності на землю за 1992-1993 роки від колгоспу до КСП «Благоєве», у справі відсутні списки, додатки до державних актів передачі землі за 1992 рік, рішення суду є видумкою, фальсифікацією, оскільки в ньому наведені обставини, які в дійсності не існують.

Згідно частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої, пункту першого частини другої статті 361 ЦПК України, 2004 року, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Наведений у статті 361 ЦПК України, 2004 року, перелік підстав для перегляду судових рішень, що набрали законної сили, у зв'язку з нововиявленими обставинами є вичерпним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у абзаці 1, 2 пункту 3 та пункту 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами кваліфікації нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України, 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України, 2004 року, є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, оскільки до нововиявлених обставин можуть бути віднесені матеріально-правові факти, що були наявні на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомими заявнику, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін або які мають значення для правильного вирішення спору. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Врахувавши викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявником не наведено обставин, передбачених статтею 361 ЦПК України, 2004 року, які б слугували підставою для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Доводи про те, що під час розгляду справи по суті судом не були витребувані докази у справі та не проведено виклик свідків, а також відсутність у матеріалах справи письмових доказів, зокрема державних актів про право власності, додатків до них, є доводами про неповне з'ясування обставин справи, які у сукупності можна кваліфікувати як процесуальні недоліки розгляду справи і які були предметом апеляційного та касаційного перегляду, однак не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов'язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 361 ЦПК України, 2004 року, правильно встановив, що наведені заявником обставини не є нововиявленими, а відомості, наведені заявником, не впливають на висновки суду при ухвалені судового рішення.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 15 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта