Дата документу 17.12.2018 Справа № 332/3346/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/3346/17
Провадження №22-ц/807/499/18
Головуючий в 1-й інстанції - Сінєльнік Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 19 червня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому посилався на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. 25.05.2017 року між ним та Відповідачем було укладено договір № 30830 про надання населенню послуг з газопостачання та було встановлено побутовий лічильник газу типу G-4 Gallus, заводський номер U00332129. 24.05.2017 року була проведена перевірка, під час якої було виявлено, що газовий лічильник не бачить облік витрат газу, коли на газовій плиті працює одна конфорка, а працює лише тільки при включеному котлі або газовій колонці, про що було складно акт. В подальшому, 04.09.2017 року було проведено експертизу побутового лічильника та складено акт експертизи лічильника газу № 827, за висновками якого: несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ не виявила, відбиток тавра державного повірника відповідає встановленому зразку; лічильник працює в позаштатному режимі, а відтак лічильник до подальшого використання непридатний, потребує заміни. У зв'язку із зазначеним було складено акт про порушення № ВЛВ - 0057 від 04.09.2017 року. 10.11.2017 року позивачем було отримано акт - розрахунок необлікованого (донарахованого) об'єму природного газу, а саме - позаштатний режим роботи ЗВТ, у зв'язку із чим вартість не облікованого об'єму природного газу становить - 17776,34 грн., яку він має сплатити у десятиденний строк, або газопостачання за його адресою буде припинено з 20.11.2017 року.

Вважає, що даний рахунок здійснений без достатніх правових підстав, і порушує його права споживача побутових послуг. В зв'язку з чим, просив визнати неправомірними дії Відповідача з нарахування та зобов'язання сплати грошові кошти за використання не облікованого (донарахованого) об'єму природного газу у розмірі 17776,34 грн. та зобов'язати здійснити перерахунок вартості (донарахованого) об'єму природного газу.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що підставою для звернення до суду з позовом стали незаконні дії відповідача щодо встановлення та фіксування у спірному акті порушення позивачем законодавства в сфері газопостачання та встановлення відповідальності за ці дії, у вигляді зобов'язання сплатити вартість не облікованого об'єму природного газу. Апелянт зазначає, що його вини у пошкодженні лічильника не має, а тому не має підстав для будь якої відповідальності. Вказує, що даним обставинам при ухваленні рішення, оцінка судом не була надана. А надаючи правову оцінку неналежності обраного позивачем способу захисту, суд звузив право позивача на звернення до суду за захистом порушених прав.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Договору № 30830 від 02.06.2011 року ОСОБА_4 є споживачем природного газу. За адресою його проживання: АДРЕСА_1 було встановлено побутовий лічильник газу типу G-4 Gallus, заводський номер U00332129 (а.с. 6-8). 24.05.2017 року була проведена перевірка, під час якої було виявлено, що газовий лічильник не бачить облік витрат газу, коли на газовій плиті працює одна конфорка, а працює лише тільки при включеному котлі або газовій колонці, про що було складно акт, що не оспорюється сторонами.

Відповідно до Акту № 827 експертизи лічильника газу від 04.09.2017 року несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ не виявлено, відбиток тавра державного повірника відповідає встановленому зразку; лічильник працює в позаштатному режимі, а відтак лічильник до подальшого використання непридатний, потребує заміни (а.с. 11). Через позаштатний режим роботи ЗВТ було складено акт про порушення № ВЛВ - 0057 від 04.09.2017 року (а.с. 12).

Згідно акту - розрахунку необлікованого (донарахованого) об'єму (обсягу) природного газу і його вартості був проведений перерахунок, у зв'язку із чим вартість необлікованого об'єму природного газу становить - 17776,34 грн. (а.с. 13).

Оспорюючи Акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об'єму (обсягу) природного газу і його вартості від 10.11.2017 року, позивач в порушення вимог ст.ст. 12 та 77, 81 ЦПК України не обґрунтував з посиланнями на належні та допустимі докази, які саме були вчинені порушення з боку Відповідача при складанні Акту і які права Позивача, як споживача природного газу були порушені.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 до ПАТ «Запоріжгаз» про захист прав споживача не підлягає задоволенню, оскільки захист права, яке може бути порушене в майбутньому, не відповідає вимогам ч. 1 ст. 16 ЦК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Обставини, на які посилався позивач в позові, щодо недійсності акту про порушення, не знайшли свого підтвердження як в ході розгляду справи в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Розглядаючи заявлені ОСОБА_4 позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що складений працівниками ПАТ "Запоріжгаз" акт про порушення від 04.09.2017 року та акт - розрахунок необліковуваного (донарахованого) об'єму (обсягу) природного газу і його вартості від 10.11.2017 року, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, є внутрішніми документами ПАТ "Запоріжгаз" і не належить до актів у розумінні ст. 16 ЦК України. Вони не є обов'язковими до виконання ненормативними актами, а лише фіксацією виявленого порушення. Отже певних обов'язків на позивача вони безпосередньо не покладають, а відтак не порушують його права та інтереси.

Таким чином, оскарження дій лише щодо факту складення акта та проведення розрахунку заборгованості, як і самого акта та розрахунку, які не встановлюють для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити нараховані збитки, що є різновидом претензії, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав. Вказані документи можуть бути доказами під час вирішення іншого спору, в якому оспорюються дії, рішення, які є обов'язковими для виконання, зокрема, при визнанні неправомірними дій відповідача у разі відключення від газопостачання або при заявленому позові про стягнення збитків, завданих споживачем, вирішуючи які суд зобов'язаний дати оцінку названим документам.

За вказаних обставин, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов вірного висновку, що вимоги, заявлені позивачем, не відповідають способам захисту судом цивільних прав та інтересів, передбаченим ст. 16 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що судом не надано належної оцінки тим обставинам, що в позові оскаржувались саменезаконних дії відповідача щодо встановлення та фіксування у спірному акті порушення позивачем законодавства в сфері газопостачання, за відсутності такого порушення, є не обґрунтованими, оскільки оцінка вказаним обставинам була надана в судовому рішення, а саме зазначено, що ці доводи позовної заяви не доведені належними та допустимими доказами.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у спосіб, обраний позивачем, не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, вірна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при встановленні зазначених фактів не були порушені норми процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права, а тому підстави для скасування або зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 17 грудня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков