Ухвала

Іменем України

05 травня 2018 року

місто Київ

справа № 357/3128/15-ц

провадження № 61-16051ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 в частині оскарження ухвали Апеляційного суду Київської області у складі судді Кашперської Т. Ц. від 30 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5) про розірвання договору побутового підряду та стягнення грошових коштів.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2015 року позов задоволено; розірвано договір побутового підряду, укладений 16 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5; стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 10 000, 00 грн та 127 200, 00 грн суми пені; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ФОП ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 січня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2015 року.

02 березня 2018 року ФОП ОСОБА_5 звернувся з касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 січня 2018 року.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_5 просить скасувати зазначене судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на порушення цим судом норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для її виконання виявлених недоліків.

У квітні 2018 року від ФОП ОСОБА_5 надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, у якому зазначено, що рішення апеляційного суду отримано 03 лютого 2018 року.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин, копію оскаржуваного судового рішення заявник отримав засобами поштового зв'язку 03 лютого 2018 року та 02 березня 2018 року направив до Верховного Суду касаційну скаргу.

Зважаючи на наведене, ФОП ОСОБА_5 у тридцятиденний строк з дня отримання копії ухвали Апеляційного суду Київської області від 30 січня 2018 року звернувся із касаційною скаргою. З огляду на зазначене, Верховний Суд на підставі частини третьої статті 393 ЦПК Українивважає за можливе поновити заявнику строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду Київської області від 30 квітня 2018 року.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, ухвалу суду апеляційної інстанції, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом з тим, за правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2017 року, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_5 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: подання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних підстав для його поновлення та сплати судового збору. Зазначена ухвала двічі поспіль направлялась ОСОБА_5 за адресою зазначеною в апеляційній скарзі, однак конверт повертався без вручення апелянту, у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у зв'язку з невиконанням заявником вимог ухвали Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2017 року.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 листопада 2017 року у справі № 6-3082цс16, яка полягає у тому, що законодавець не покладає на суд апеляційної інстанції обов'язку повторно постановити ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху в разі повернення листа з такою ухвалою у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Водночас строк зберігання поштового відправлення в один місць дає можливість особі, яка подала апеляційну скаргу, вжити заходів для отримання відправлення та ознайомлення з такою ухвалою протягом цього строку.

ФОП ОСОБА_5 повторно подав апеляційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 січня 2018 року ФОП ОСОБА_5 відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України, правильно виходив із того, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2015 року, тобто на час звернення зі скаргою існувала нескасована та неоскаржена ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи, поданою на те саме судове рішення.

Ухвала Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2017 року у касаційному порядку заявником не оскаржувалась, він фактично погодився з такими висновками апеляційного суду.

Заявник не навів доводів, у чому саме полягає порушення апеляційним судом норм процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали апеляційного суду від 30 січня 2018 року, а також щодо невідповідності цього судового рішення вимогам законності, передбаченим частиною другою статті 263 ЦПК України. Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з ухвалою апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У § § 46, 47 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, § § 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

Поновити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду Київської області від 30 січня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 в частині оскарження ухвали Апеляційного суду Київської області від 30 січня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про розірвання договору побутового підряду та стягнення грошових коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик