Номер провадження: 22-ц/785/3713/18
Номер справи місцевого суду: 514/1300/17
Головуючий у першій інстанції Кравченко П. А.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гірняк Л.А.,

Сегеди С.М.

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Малоярославецької Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно за законом, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 10 січня 2018 року,-

встановила:

05 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Малоярославецької Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки площею 4.18 га, площею 0.33 га, розташовані на території Малоярославецької Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області, що належали ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 виданого 05.04.2002 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право власності на землю №81.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер племінник позивачки ОСОБА_5, який на час смерті проживав АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з двох земельних ділянок площею 4.18 га та 0.33 га., розташованих на території Малоярослпвецької Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області.

Зазначені земельні ділянки ОСОБА_6 отримав у власність на підставі рішення 14 сесії ІІІ скликання Малоярославецької Другої сільської ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області, що підтверджується копією державного акту НОМЕР_2.

Спадкоємцями на спадкове майно, яке залишились після смерті ОСОБА_5 є позивач ОСОБА_3

03.10.2017 року позивач звернулась до Тарутинської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу її свідоцтва про право власності на спадщину а саме: на земельні ділянки площею 4.18 га, площею 0.33 га, розташовані на території Малоярославецької Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області, але у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 10 січня 2018 року задоволенні позову ОСОБА_3, представником якої є ОСОБА_4 до Малоярославецької Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно за законом - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що позивач передчасно звернулася до суду з вказаним позовом, доказів які б свідчили про неможливість отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину суду не надано, у зв'язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що спадщина відкрилася в день смерті спадкодавця ОСОБА_5, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 9 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно у вигляді земельних ділянкок площею 4.18 га, площею 0.33 га, розташовані на території Малоярославецької Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області, що належали ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 виданого 05.04.2002 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право власності на землю №81 що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю від 05 квітня 2002 року НОМЕР_1 (а.с.11).

Спадкоємцями майна померлого є :

ОСОБА_3 тітка померлого ОСОБА_5, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть його матері ОСОБА_7.(а.с. 16, 17); актового запису про смерть його матері ОСОБА_7.(а.с. 18); свідоцтва про одруження ОСОБА_7.(а.с. 20); свідоцтва про народження ОСОБА_7.(а.с.19); свідоцтво про укладення шлюбу з позивачем ОСОБА_3 (а.с.5); свідоцтва про народження ОСОБА_10.(а.с.6)

Як зазначила позивач в позовній заяві оригінал державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 виданий на ім'я її племінника втрачено з невідомих їй причин, що підтверджується оголошенням в газеті «Знамя труда» № 42 (8659) від 31 травня 2017 року (а.с. 12).

Згідно довідки Малоярославецької Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області про склад сім`ї № 378 від 04.07.2017 року, вбачається, що ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав на день сметрі за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно, листа відділу Держгеокадастру у Тарутинському районі Одеської області № 474/120-17 від 10.07.2017 року вбачається, що відповідно до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарських підприємств Тарутинського району Одеської області, схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Ярославський» Тарутинського району Одеської області, грошова оцінка земельної ділянки площею 4,51 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває у власності ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю що розташована на території Малоярославецької Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області,з урахуванням її коефіцієнтів індексації, станом на 01.01.2017 року, становить -130013,11 грн. (а.с. 13).

Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ст.34 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється нотаріусами.

Відповідно до п.11 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року №19-3767/0/8-08 зазначено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно врахувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підстав статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусами.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Разом з тим, одним із обов'язків нотаріуса є сприяння суб'єктам цивільних правовідносин у здійсненні їх прав та захисті їх законних інтересів. Законодавством України поряд з вчиненням нотаріальних дій нотаріусам надано повноваження з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року (далі - Закон №1952-IV).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентується Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок № 296/5), зокрема главою 10 розділу ІІ. Так, підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця та на майно, крім випадків державної реєстрації права власності на нерухоме майно без видачі документа, що посвідчує таке право. За таких умов нотаріальна дія щодо нерухомого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника свідоцтва, яке залишається у справах нотаріуса.

Згідно із вимогами статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» (далі -Закон № 3425-XII) нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину серед іншого перевіряє склад спадкового майна.

В частині 1 статті 182 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно із статтею 3 Закону № 1952-IV будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Отже, коли для видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріусу подається документ, що підтверджує факт набуття (виникнення) права власності у спадкодавця на таке майно, з відповідними відомостями про державну реєстрацію прав на таке майно відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент їх набуття (виникнення), то нотаріусом приймаються ці документи для вчинення відповідної нотаріальної дії.

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця спадкоємець має право згідно із пунктом 66 Порядку № 1127 звернутись до суб'єкта державної реєстрації прав або державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності спадкодавця, що було набуто останнім за життя.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV, заявником в процедурі державної реєстрації прав серед інших є спадкоємець у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно з цим Законом.

В пункті 66 Порядку № 1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються:

- документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком № 1127, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно;

- витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи;

- документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Чинними нормативно-правовими актами не встановлено вимог до форми і змісту документа, що містить відомості про склад спадкоємців. Такий документ може бути виданий у довільній формі (лист, довідка) на підставі матеріалів спадкової справи. Враховуючи вимоги пункту 66 Порядку № 1127, достатньо, щоб цей документ містив відомості про кількісний склад спадкоємців, а також про особу спадкоємця-заявника.

Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб'єкта права власності - спадкодавця з обов'язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

Враховуючи вимоги пункту 53 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв'язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).У зв'язку з створенням Державного земельного кадастру, запровадженням нових правил реєстрації земельних ділянок та прав на них дублікати державних актів на право власності на земельну ділянку у зв'язку з їх втратою, пошкодженням чи зіпсуванням не видаються.

Із прийняттям антирейдерського законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно з 02 листопада 2016 року за результатами проведеної державної реєстрації права власності на земельну ділянку особа отримує Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Якщо Державний акт на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, реєстрація яких була проведена до 1 січня 2013 року, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення було втрачено, пошкоджено чи зіпсовано, позивачеві необхідно отримати у відповідному відділі Держгеокадастру, за місцем знаходження земельної ділянки, копію примірника втраченого пошкодженого чи зіпсованого державного акта. Далі подати оголошення про втрату документа у друкованих засобах масової інформації місцевої чи регіональної сфери розповсюдження за місцем знаходження нерухомого майна. В оголошенні обов'язково мають бути зазначені відомості щодо назви втраченого документа, його номер і дата видачі, на чиє ім'я виданий, яким органом (не застосовується у випадках пошкодження чи зіпсування Державного акта).

Щоб зареєструвати земельну ділянку, як об'єкт, потрібно перш за все сформувати її та отримати витяг із Державного земельного кадастру. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку. Складовою частиною витягу є кадастровий номер земельної ділянки. Кадастровий номер означає, що інформацію про конкретну земельну ділянку і про право на неї конкретної людини внесено до системи кадастру. Тобто держава визнала конкретну особу власником і зобов'язана захищати її право власності.

Кадастровий номер означає, що межі певної ділянки вже ніхто не змінить і що її власник не втратить її через підробку документів шахраями.

Якщо Державний акт про право власності наявний, але в ньому відсутній кадастровий номер земельної ділянки, в таких випадках власникам земельних ділянок необхідно вчинити дії щодо присвоєння кадастрового номера та реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Для присвоєння кадастрового номера необхідно звернутися до управління Держгеокадастру з заявою щодо присвоєння кадастрового номера.

Отримавши всі вище перераховані документи слід звертатись до будь-якого державного реєстратора в межах області, де знаходиться земельна ділянка для проведення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку.

За результатами розгляду поданих документів державний реєстратор проводить державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Підтвердженням факту реєстрації прав власності на земельну ділянку у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно є витяг, який може бути видано в паперовій формі за бажанням заявника, який засвідчується підписом та печаткою державного реєстратора. Документи сформовані за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в електронній чи паперовій формі мають однакову юридичну силу.

Для проведення усіх визначених дій позивачка у відповідні органи не зверталась, тому її звернення до суду є передчасним.

У разі наявності у заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія.

Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов'язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.

Отже, якщо до складу спадщини входить нерухоме майно, право власності на яке спадкодавцем набуто за життя, але не було зареєстроване належним чином, нотаріус перед видачею свідоцтва про право на спадщину вносить відомості про право власності спадкодавця на таке майно у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) шляхом проведення відповідної державної реєстрації права власності за заявою спадкоємця.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись: ст. 367; п. 1 ч. 1 ст. 374; ст. 375; 381-384; 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4- залишити без задоволення.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 10 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05 травня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда