ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 613/718/17

провадження № 22ц/818/1136/18

13 листопада 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Литвин Л.Б.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_2,

відповідач - Селянське (Фермерське) господарство «Промінь»,

третя особа - Сектор державної реєстрації Богодухівської районної державної адміністрації,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2, інтереси якого представляє Адвокатське об'єднання «Ястребова, Кузьмін і партнери»

на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року (суддя Харченко С.М.)

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Селянського (Фермерського) господарства «Промінь», третя особа: Сектор державної реєстрації Богодухівської районної державної адміністрації про розірвання договору оренди землі,

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просив розірвати Договір оренди землі №1229 від 13.02.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та Селянським (Фермерським) господарством «Промінь», зареєстрований у Богодухівському РВ ХРФ ДП «Центр «ДКЗ» 22.01.2008 року за №29 (НОМЕР_1, площею 3,96 га, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області).

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.04.2016 року належить земельна ділянка, площею 3,9556 га, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської Ради Богодухівського району Харківської області.

13.02.2007 року між ОСОБА_3 та СФГ «Промінь» був укладений Договір оренди землі №1229, зареєстрований у Богодухівському РВ ХРФ ДП «Центр «ДКЗ» 22 січня 2008 року за №29, строк дії договору оренди - 25 років.

З часу підписання Договору оренди та його державної реєстрації, орендну плату у розмірі та в порядку, визначеному п.п.9,12,16 Договору оренди орендодавцем отримано не було. Зазначає, що відповідно до п.9 Договору оренди обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо індекс інфляції становить більш ніж сто двадцять відсотків, відповідач жодного разу за ці роки не виконав свої обов'язки щодо обчислення розміру орендної плати за Договором оренди з урахуванням індексів інфляції, що призвело до виплати орендної плати в 2008 та 2014 роках в розмірі значно меншому, ніж той, на який мав право власник земельної ділянки. Відповідно до пункту 12 договору оренди розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у т.ч. внаслідок інфляції. Зазначає, що інформація, зазначена в картці рахунку відповідача за 2008 рік, щодо видів, обсягів та вартості продукції, виданої орендодавцю за Договором оренди в рахунок плати за користування земельною ділянкою та інформація, зазначена в Довідці відповідача за 2014 рік, щодо видів, обсягів та вартості продукції, виданої орендодавцю за Договором оренди в рахунок плати за користування земельною ділянкою є недостовірною, неправдивою та лише вводить суд в оману щодо належності виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором оренди.

Крім того, позивач зазначав, що відповідачем було порушено п.16 Договору оренди, а саме обов'язок стосовно виконання умов використання та збереження стану об'єкту оренди відповідно до чинного законодавства, а саме складання проектів землеустрою, що забезпечують еколого -економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь. Сторона позивача вважає, що такий проект землеустрою повинен бути розроблений за замовленням відповідача.

Також відповідачем не підтверджено факт сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та військового збору за орендодавця за Договором оренди, хоча ці обов'язкові виплати до бюджету є частиною орендної плати, і на їх суму було зменшено розмір орендної плати, що виплачувалася орендодавцю протягом 2008-2016 років.

Тому вважав, що внаслідок невиконання орендарем своїх обов'язків, щодо виплати орендної плати у розмірі та порядку передбачених Договором оренди, дія вказаного Договору повинна бути припинена шляхом його розірвання.

Позивач в судове засідання не з'явився.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Представник третьої особи - Сектору державної реєстрації Богодухівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, в особі адвокатського об'єднання «Ястребова, Кузьмін і партнери», просить рішеннясуду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального права. Також посилається на обставини, які були викладені в позовній заяві та стали підставою для звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу СФГ «Промінь» зазначає, що орендна плата виплачувалась орендодавцю своєчасно та у повному обсязі. Доказів на підтвердження порушення відповідачем умов договору позивачем не надано.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,9556 га для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т. 1 а.с.7).

13.02.2007 року між бабусею позивача ОСОБА_3 та СФГ «Промінь» було укладено договір оренди землі за № 1229, відповідно до якого належна на той момент орендодавцеві земельна ділянка передана в оренду СФГ «Промінь» строком на 25 років (т.1 а.с. 15).

Договір зареєстрований 22.01.2008 року в Богодухівському РВ ХРФ ДП «Центр» ДЗК за номером 29.

Відповідно до п. 8 вказаного договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій, натуральній або відробітковій формі та розмірі 1,5 % (півтора відсотка) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно п. 9 договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо індекс інфляції становить більше ніж сто двадцять відсотків. Пунктом 10 договору встановлено, що орендна плата вноситься в строк до 31 грудня кожного року.

Згідно п. 32 вказаного договору вбачається, що дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до положень ст. 792 ЦК України за договорами найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін,: відповідною ціною і інше.

Згідно ст. 96 ЗК України, встановлено обов'язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею.

Відповідно зі ст. 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

У відповідності до вимог ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін, договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, а також на підставах визначених Земельним кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримував плату за користування відповідачем земельною ділянкою.

Також в списках орендарів на видачу орендної плати на землю за 2008 -2016 роки, в яких стоять підписи позивача є дата, яка вказує коли і яку культуру отримував позивач.

На підтвердження своїх заперечень відповідач надав докази про отримання орендної плати ОСОБА_2 та ОСОБА_3за користування земельною ділянкою, яка знаходиться в оренді у відповідача, а саме касові ордери, списки орендарів на видачу орендної плати на землю за 2008-2016 роки, в яких стоять підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також карточки рахунку надані СФГ «Промінь» про видачу орендної плати за 2008-2016 роки.

Відповідач виплачував орендну плату, тобто виконував свої зобов'язання за договором, що підтверджено податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку.

Крім того, умовами договору оренди (п.11) передбачено, що передача продукції в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, накладними, тощо. Таким чином, належним доказом підтвердження передачі продукції в рахунок орендної плати, її кількості та обсягу, є саме відомості, які містять підпис орендодавця.

Факт отримання продукції в рахунок орендної плати за землю згідно з договором оренди у кількості та обсягах, зазначених у наданих суду відомостях, позивач та представник позивача не заперечували.

Таким чином надані відповідачем відомості щодо сплати орендної плати підтверджують факт виконання відповідачем умов договору, своїх обов'язків за договором, тобто судом не встановлено систематичної несплати відповідачем орендної плати, яка є підставою для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до п. "д" ч.1 ст. 141 ЗК України.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт не нарахування та не отримання позивачем плати за користування земельною ділянкою, яка знаходиться в оренді СФГ «Промінь».

Доводи апеляційної скарги щодо невиконання орендарем вимог закону в частині не виготовлення та не розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки жодних доказів, які б свідчили про порушення прав позивача, у зв'язку із цим, матеріали справи не містять, таких не було надано і суду апеляційної інстанції. Крім того, позивачем не надано доказів про зниження та втрату родючості, погіршення корисних властивостей земельної ділянки, належної позивачу.

Щодо доводів апеляційної скарги, що відповідачем не підтверджено факт сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та військового збору за орендодавця за Договором оренди, то судовою колегією перевірено надані відомості і не встановлено фактів невиконання відповідачем умов договору, оскільки такі є обов'язковими виплатами до бюджету та частиною орендної плати, і на їх суму було зменшено розмір орендної плати, що виплачувалася орендодавцю протягом 2008-2016 років.

За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Судовим розглядом не встановлено факту заподіяння позивачу шкоди діями відповідача, внаслідок якої позивач значною мірою позбавлений був того, на що розраховував при укладенні договору оренди.

Згідно з п.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд згідно п. 1ст. 13 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність факту систематичного невиконання відповідачем договірних зобов'язань, який міг би бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, інтереси якого представляє Адвокатське об'єднання «Ястребова, Кузьмін і партнери» - залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 листопада 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко