У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі судового засідання Горбані О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві подання Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі Подільський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві), заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про обмеження права виїзду боржника у виконавчому провадженні за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Полінський В.А. звернувся до суду з поданням, погодженим з начальником відділу, в якому просить обмежити право виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, мотивуючи вимоги тим, що на виконанні Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 46858284 з примусового виконання виконавчого листа 201/11939/14-ц, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 20.01.2015 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 827 111,33 грн. На даний час боржником виконавчий документ не виконано, крім того останній ігнорує вимоги державного виконавця, а тому у разі виїзду ОСОБА_2 за кордон буде неможливим або ускладненим виконати вищевказаний виконавчий документ. Зазначає, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», він вжив всіх заходів примусового виконання судового рішення.

У судове засідання представник Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заінтересовані особи у справі відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України не викликались.

Суд, вивчивши надані документи, приходить до висновку про відмову у задоволенні подання за таких підстав.

Як вбачається з наданих документів, на виконанні Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 46858284 з примусового виконання виконавчого листа 201/11939/14-ц, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 20.01.2015 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 827 111,33 грн.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України суд розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за обов'язковою участю державного виконавця.

Враховуючи, що вищевказаною правовою нормою імперативно визначено обов'язок брати участь в розгляді подання про обмеження права виїзду боржника у виконавчому провадженні за межі України, а державний виконавець в судове засідання не з'явився, тим самим не підтримав подане ним клопотання, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вищевказаного клопотання.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд також вважає за необхідне зазначити на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, останній виклик державного виконавця з метою перевірки майнового стану боржника датований 21.07.2016 р., відомостей про отримання такого виклику ОСОБА_2, матеріали подання не містять.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов'язків.

Задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Отже, саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку не свідчить про ухилення його від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов'язків.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження»", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ЦК України).

Крім того, відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, своєчасно та повно вчиняти виконавчі дії, зокрема, одержувати необхідні довідки та іншу інформацію, накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах.

В обґрунтування подання, державним виконавцем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання своїх боргових зобов'язань.

Відповідно до положення ч.2 ст.12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Крім того, як вбачається з наданих документів, державним виконавцем не виконанні всі можливі виконавчі дії.

Враховуючи фактичні обставини даної справи та зміст подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, зокрема, відсутність у поданні вказівки на дії боржника ОСОБА_2, які свідчать про ухилення від виконання судового рішення, а також враховуючи, що додані до подання матеріали виконавчого провадження, не підтверджують факту умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов'язань судовим рішенням, суд приходить до висновку про те, що обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_2 буде порушувати його права.

За таких обставин, подання не має правового обґрунтування, суду не надані докази неможливості виконання судового рішення і необхідності обмеження прав боржника.

На підстав викладеного, ст.ст. 22, 33 Конституції України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.5, 18 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 258-260, 354, 441 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про обмеження права виїзду боржника у виконавчому провадженні за межі України - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва з подачею апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня оголошення ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. М. Ларіонова