Провадження № 2/641/1485/2018 Справа № 641/3162/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого судді: Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання: Щеглової Г.О.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником 80/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Стрілецький, 6, на підставі свідоцтва про право на спадщину .

У вказаному житловому будинку він зареєстрований та проживає з 16.03.1957 і по теперішній час, Відповідно до відомостей Державного реєстру прав відомості про державну реєстрацію права власності на 20/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Стрілецький, 6 зареєстроване 21.05.2004 за ОСОБА_4.

Зі слів сусідів позивач дізнався, що власник 20/100 частин зазначеного житлового будинку ОСОБА_4 помер у 2005 році, його син ОСОБА_5 помер у 2003 році. Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не відкривалася.

Більше 10 років інші особи у вказаній частині житлового будинку не проживають.

Понад 12 років він добросовісно, відкрито та безперервно володіє і користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою. Протягом усього часу проживання доглядає за будинком та утримує його, постійно здійснює в ньому поточний та капітальний ремонт, сплачує за комунальні послуги.

Враховуючи вищезазначені обставини, позивач вважає, що у звязку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у нього виникло право власності на вказаний обєкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 Цивільного кодексу України , у звязку з чим просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 20/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Стрілецький, 6, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.05.2018 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами позовного спрощеного провадження.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 червня 2018 року клопотання відповідача ОСОБА_3 міської ради - ОСОБА_6 про витребування доказів задоволено у повному обсязі.

Витребувати в ОСОБА_3 міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області копію актового запису про смерть ОСОБА_4, померлого у 2005 році.,

Витребувати з Сьомої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, що знаходиться за адресою: 61007, м. Харків, провулок Мира, 3 інформаційну довідку зі Спадкового реєстру відносно ОСОБА_4, померлого у 2005 році

Позивач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, до канцелярії суду 08.11.2018 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та наполягав на його задоволенні (а. с. 64).

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, та пояснила, що Після смерті ОСОБА_4 із заявами про отримання спадщини ніхто не звертався, Спадкова справа після його смерті не відкривалася. Позивач на протязі тривалого часу користується нерухомим спірним майном , а саме 20/100 частинами житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Стрілецький, 6, сплачує комунальні послуги. Тому вважає, що є всі правові підстави визнати за ним право власності за набувальною давністю на 20/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Стрілецький, 6 у порядку ст. 344 Цивільного кодексу України.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив, що правовідносини між сторонами є цивільно- правовими та врегульовані положеннями ЦК України, а також встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2, є власником 80/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Стрілецький, 6, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину № 3-2152 від 09.06.2004, виданого 7 ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 5-7)

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16.03.1957 і по теперішній час, про що свідчить відмітка про реєстрацію місця проживання у паспорті громадянина України, а також Витяг з Реєстру територіальної громади м. Харкова (а. с. 3)

З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 123340162 від 10.05.2018 року вбачається, що власником 20/100 частки житлового будинку є ОСОБА_4 (а. с. 6)

ОСОБА_4 помер 17.06.2006 року , актовий запис про смерть за № 9159 від 17 червня 2006 року занесений до Державного реєстру актів цивільного стану громадян за № 128836743 (а. с. 43-44)

З відповіді Сьомої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру відносно ОСОБА_4, вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , померлого 17.06.2006 року спадкова справа не заводилась (а. с. 55-56)

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи зміст вимог ст. 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Статтею 344 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ Верховний Суд України розяснив, що, виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є: можливість майна бути обєктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність та безперервність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

ВСУ вказував на складність розуміння судами добросовісності у контексті цієї норми. Поряд з цим, за аналізом ВСУ саме відсутність добросовісності володіння у більшості випадків є підставою для відмови у позовах про визнання права власності за набувальною давністю. А тягар доказування добросовісності володіння у таких справах покладається на позивача.

У Постанові Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 розяснено судам, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Слід зазначити, що позивач знав, що 20/100 частини житлового будинку, на яку просить визнати право власності за набувальною давністю, належала померлому ОСОБА_4, тому в даному випадку не можна вважати володіння нерухомим майном, на яке позивач просить визнати право власності за набувальною давністю, добросовісним, а сплата комунальних послуг та здійснення поточного ремонту не є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

Оскільки встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивач обізнаний відносно того, що власником 20/100 частини житлового будинку що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Стрілецький, 6, був померлий ОСОБА_4 не можна вважати володіння позивачем часткою померлого у праві власності на нерухомість добросовісним, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають , відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.. ст.. 12, 81, 141, 263-265 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на 20/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Стрілецький,6 відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_3 міська рада, місце знаходження: м. Харків, м-н Конституції,7.

Суддя: ОСОБА_7