Справа № 301/1960/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 квітня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Куштана Б.П.,

секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду, ухваленого 20 грудня 2017 року головуючим суддею Пітерських М.О. у справі за позовом ОСОБА_2 до Загатянської сільської ради Іршавського району, Іршавської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 де третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача є: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним і скасування заповіту від 07 червня 1994 року та визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 січня 2009 року, -

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся у суд з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 07.06.1994 року секретарем виконавчого комітету Загатянської сільської ради ОСОБА_6 було посвідчено заповіт бабусі ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь його сестри ОСОБА_3, який зареєстрований в реєстрі за №25. 20.01.2009 року Іршавська державна нотаріальна контора видала ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстраційним номером №1-39, а 07.02.2009 року за реєстраційним номером №210 в книзі реєстрації №2 КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації» було зареєстровано за відповідачем житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 вказаний заповіт та свідоцтво вважає незаконними і такими, що підлягають визнанню недійсними та скасуванню. Вказує, що про наявність оспорюваних документів йому стало відомо лише 29.06.2016 року. В будинку покійної бабусі ОСОБА_7 позивач проживає з часу свого народження - ІНФОРМАЦІЯ_3, а з часу досягнення повноліття він зареєстрований за вказаною адресою. Після одруження в цьому житловому будинку також проживають його дружина ОСОБА_8 та син ОСОБА_9. У останні роки свого життя покійна бабуся важко хворіла, однак, постійно говорила, в тому числі і у присутності відповідача ОСОБА_3 та третіх осіб, що своє будинковолодіння під АДРЕСА_1, залишить у спадок позивачу. Про складення заповіту на користь відповідача йому нічого не було відомо. Покійна ОСОБА_7 внаслідок важкої хвороби власноручно не могла підписувати документи чи виготовити рукописний текст. За відсутності відомостей про наявність оспорюваного заповіту, протягом 2014-2016 років, з відома та за наполягання відповідача, ОСОБА_2 провів капітальний євроремонт житлових приміщень будинку, на що витратив значну частину матеріальних ресурсів та грошових коштів. Останнім часом між сторонами почали виникати сварки та непорозуміння з приводу проживання позивача з сім'єю у будинку, що супроводжувалося погрозами з боку відповідача вигнати їх на вулицю. Саме в ході останньої такої сварки позивачу стало відомо про наявність заповіту на користь відповідача. Також зазначив, що секретар виконкому Загатянської сільської ради Іршавського району ОСОБА_6 не мала право посвідчувати заповіт та Іршавською державною нотаріальною конторою видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом без врахування пропуску нею строку для отримання такого свідоцтва. З врахуванням наведеного ОСОБА_2 просив поновити пропущений строк для звернення з даним позовом до суду та задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Іршавського районного суду від 20.12.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2, відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що суд взагалі не дав оцінки доводам на які він посилався, зокрема щодо відсутності повноважень у секретаря Загатянської сільської ради Іршавського району посвідчувати оспорюваний заповіт, не взято до уваги те, що відповідачем пропущено строк на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та суд дійшов до невірного висновку що права позивача не порушено.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що 07.06.1994 року секретарем виконкому Загатянської сільської ради Іршавського району посвідчено заповіт ОСОБА_7, згідно якого все своє майно вона заповідала своїй онучці - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 (внаслідок укладення шлюбу змінила прізвище спочатку на ОСОБА_3, потім на ОСОБА_3). ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1. Як вбачається зі спадкової справи, 20.01.2009 року спадкоємцю за заповітом - ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

ОСОБА_2, звертаючись у суд з позовом стверджує, що порушено його права на отримання спадщини за померлою ОСОБА_7, внаслідок посвідчення заповіту від 07.06.1994 року, оскільки, ще за життя ОСОБА_7 обіцяла залишити все своє майно саме позивачеві, однак, відповідного заповіту на його користь не залишила. Крім того, будучи спадкоємцем першої черги, за відсутності спірного заповіту, він мав би право на отримання частки в спадковому майні за законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, мотивував це тим, що позивачем не наведено доказів, які б слугували підставами для визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину. Позивачем також не доведено, що оспорюваний заповіт, порушує його законні права та інтереси, як спадкоємця.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Тобто, судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане чи оспорене суб'єктивне право. У разі ж відсутності порушення, невизнання чи оспорення права позивача, суд відмовляє у такому позові незалежно від його обґрунтованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції яка діяла на момент посвідчення оспорюваного заповіту) у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти; 2) посвідчують доручення; 3) засвідчують вірність копій документів і виписок з них; 4) засвідчують справжність підпису на документах.

Відповідно до п. 2 архівної копії рішення №9 виконкому Загатянської сільської ради народних депутатів від 11.03.1980 року, доручено вести регістрацію по ЗАГС-у та нотаріальні дії секретарю сільської ради - ОСОБА_6.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що форма та зміст заповіту відповідають вимогам ст.ст. 534, 541 ЦК УРСР та такий посвідчений уповноваженою посадовою особою виконавчого комітету відповідного органу місцевого самоврядування - секретарем виконкому Загатянської сільської ради Іршавського району, відповідно до покладених на неї обов'язків на вчинення нотаріальних дій, а тому, підстав для його скасування не має.

ОСОБА_10, на день відкриття спадщини, проживала в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується довідкою Загатянської сільради від 10.10.2008 року №246 та вступила у володіння спадковим майном та протягом шести місяців не відмовилася від спадщини та відповідно до ст. 561 ЦК УРСР отримала свідоцтво про право на спадщину.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він є спадкоємцем першої черги та має право на обов'язкову частку в спадковому майні, спростовано дослідженими судом доказами, зокрема довідкою виконавчого комітету Загатянської сільської ради №246 від 10.10.2008 року з якої слідує, що в спірному будинку зі спадкодавцем проживала, крім інших, донька ОСОБА_7 - ОСОБА_8, яка і є спадкоємцем першої черги.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 20.01.2009 року, ОСОБА_4 зазначила, що спадщину за померлою мамою ОСОБА_7 вона не прийняла та претензій щодо спадкового майна не має.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що право на отримання ОСОБА_2 спадщини не порушено.

При цьому колегія суддів відхиляє всі доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, оскільки такі досліджені судом першої інстанції та їм надана правова оцінка.

Судом не встановлено факту порушення прав позивача, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову, не залежно від його обґрунтованості та доведеності.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районного суду від 20 грудня 2017 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 травня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді