Справа №601/1320/18
Провадження № 2/601/633/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Мочальської В.М.,

з участю секретаря Коляди О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 пред'явила позов до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1. У житловому будинку крім неї зареєстрований її син ОСОБА_2. Відповідач з 1998 року не проживає у вказаному будинку. Його прописка перешкоджає її належним чином розпоряджатися власним житлом та значно обмежує її законні права, крім того вона змушена нести додаткові фінансові витрати у зв'язку з оплатою комунальних послуг.

Позивач в судове засідання не з'явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без повідомлення причин неявки у судове засідання повторно не з'явився, відзиву на позов не подав. З врахуванням наведеного та за згодою позивача суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 30 березня 1987 року.

З довідки № 710, що видана 12 липня 2018 року Великобережецькою сільською радою Кременецького району Тернопільської області вбачається, що до складу сім'ї ОСОБА_1 входить ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Згідно з актом обстеження від 13 липня 2016 року на факт проживання осіб в житловому будинку АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 з 1998 року по АДРЕСА_1 не проживає.

Згідно з актом обстеження від 12 липня 2018 року про факт не проживання ОСОБА_2 в житловому будинку АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 з 1998 року по АДРЕСА_1 не проживає. Зі слів позивача ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 постійно проживає в м. Кременці Тернопільської області.

Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України власник житла має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин не проживає у житловому будинку ОСОБА_1 понад двадцять років, однак не вчиняє дій щодо зняття з реєстрації місця проживання у житлі ОСОБА_1, що створює перешкоди позивачу як власнику житлового будинку у користуванні майном та є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Доказів понесення інших судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, сторонами не надано.

Керуючись ст.ст. 19, 81, 141, 209 - 211, 223, 228, 229, 235, 263 - 265, 268, 273, 280 - 282, 284, 287, 288, 289, 354, 355, пп. 15.5 п.15 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1, що на праві власності належить ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимогст.284 ЦПК України.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим кодексом, безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1.

Повний текст рішення складено 15.11.2018 року.

Головуючий