Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 337/6455/15-ц

провадження № 61-3683св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - комунальне підприємство «ЗапоріжАгроЛізинг»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 6 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Пільщик Л. В., Сапун О. А., Краснокутської О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «ЗапоріжАгроЛізинг» (далі - КП «ЗапоріжАгроЛізинг») про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 працював з 27 травня 2014 року до 28 серпня 2014 року на посаді виконуючого обов'язки директора КП «ЗапоріжАгроЛізинг».

Підприємством не виплачено йому заробітну плату при звільненні, яка становить 6 195,00 грн, у зв'язку з чим відповідно до статті 117 КЗпП України підприємство зобов'язано виплатити на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період із 29 серпня 2014 року до 20 листопада 2015 року в розмірі 31 000,00 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2016 року у складі судді Сидорової М. В. позов задоволено.

Стягнуто з КП «ЗапоріжАгроЛізинг» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 31 000,00 грн.

Стягнуто з КП «ЗапоріжАгроЛізинг» на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з боку відповідача мала місце затримка розрахунку при звільненні протягом 310 робочих днів, а тому з урахуванням статей 116, 117 КЗпП України, ОСОБА_3 має право на отримання середнього заробітку за час затримки цього розрахунку, при цьому відсутність грошових коштів не звільняє відповідача від відповідальності.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 6 квітня 2016 року рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2016 року змінено. Позов задоволено частково.

Стягнуто з КП «ЗапоріжАгроЛізинг» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 13 400,00 грн.

Стягнуто з КП «ЗапоріжАгроЛізинг» на користь держави судовий збір в розмірі 182,94 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що перебування рахунків підприємства під арештом до 12 травня 2015 року свідчить про відсутність у відповідача об'єктивних умов та можливостей здійснити виплату ОСОБА_3 боргу із заробітної плати, який утворився під час його роботи на підприємстві на посаді виконуючого обов'язки директора. Зазначений випадок не належить до тих, коли сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Разом з тим КП «ЗапоріжАгроЛізинг» не надало доказів відсутності своєї вини у розрахунках з позивачем після зняття арешту з коштів підприємства.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що скрутне матеріальне становище, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, а також арешт рахунків не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Крім того, за весь час перебування рахунків підприємства під арештом голова ліквідаційної комісії не вживав жодних заходів для зняття арештів.

19 липня 2016 року Запорізька обласна рада подала пояснення на касаційну скаргу, зазначаючи, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, підстав для його скасування немає.

5 серпня 2016 року КП «ЗапоріжАгроЛізинг» подало заперечення на касаційну скаргу, зазначаючи, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, підстав для його скасування немає.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Суд встановив, що розпорядженням голови Запорізької обласної ради від 26 травня 2014 року № 122-св ОСОБА_3 був призначений на посаду виконуючого обов'язки директора КП «ЗапоріжАгроЛізінг» з 27 травня 2014 року.

Розпорядженням голови Запорізької обласної ради від 28 серпня 2014 року № 192-св ОСОБА_3 був звільнений від виконання обов'язків директора КП «ЗапоріжАгроЛізінг» з 28 серпня 2014 року за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Рішенням Запорізької обласної ради від 28 серпня 2014 року № 35 вирішено припинити КП «ЗапоріжАгроЛізінг» шляхом приєднання до комунального сільськогосподарського підприємства «Запоріжзеленгосп» Запорізької обласної ради.

Розпорядженням голови Запорізької обласної ради від 1 вересня 2014 року № 195-св створено комісію з припинення КП «ЗапоріжАгроЛізінг» шляхом приєднання до комунального сільськогосподарського підприємства «Запоріжзеленгосп» Запорізької обласної ради та затверджено її склад.

Суд встановив, що КП «ЗапоріжАгроЛізінг» перебуває в стані припинення, державна реєстрація припинення юридичної особи не відбулась.

У день звільнення позивача КП «ЗапоріжАгроЛізінг» не провело з ним повного розрахунку, не виплатило заробітної плати.

Судовим наказом Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 2 жовтня 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість із заробітної плати в сумі 5 384,11 грн.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 3 лютого 2014 року за виконавчим провадженням № 41628713 про стягнення з КП «ЗапоріжАгроЛізінг» на користь «Агро-Консалтінг-Груп» заборгованості з орендної плати було накладено арешт на кошти, які належать КП «ЗапоріжАгроЛізінг» та знаходяться на рахунках підприємства. Арешт було скасовано 12 травня 2015 року у зв'язку із повним фактичним виконанням виконавчого документа.

Суд встановив, що заборгованість із заробітної плати виплачувалась підприємством після звільнення позивача частинами: перша виплата здійснена 20 листопада 2015 року, остання - 24 грудня 2015 року.

Частиною першою 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт непроведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а, отже, працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Суд першої інстанції, врахувавши, що підприємство не здійснило повного та своєчасного розрахунку з працівником у день його звільнення, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки невиплата відповідачем у день звільнення належних позивачу сум заробітної плати є підставою для застосування статті 117 КЗпП України та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Апеляційний суд вищевикладеного не врахував, не взяв до уваги, що підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку немає, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум у день звільнення. Скрутне матеріальне становище, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, а також арешт рахунків не звільняють роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції скасував судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 6 квітня 2016 року скасувати.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик