АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/521/18Головуючий по першій інстанції
Категорія: 2 Морозов В.В. Доповідач в апеляційній інстанції Василенко Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.І.

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 січня 2018 року (ухваленого 22 січня 2018 року о 14 годині 44 хвилині під головуванням судді Морозова В.В. в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області, повний текст рішення виготовлено 29 січня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та за зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з будинку,:

в с т а н о в и в :

15 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_7. За життя 29 вересня 1997 року його мати заповіла все майно відповідачам, саме його сестрі ОСОБА_6 та своєму чоловікові ОСОБА_5

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2006 року за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано право власності у порядку спадкування на будинковолодіння АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що з відома відповідачів та за їхньою згодою був зареєстрований у вищевказаному будинку і з того часу став там з дружиною проживати. Крім його сім'ї в даному будинку ніхто не проживає. Стосовно спадкового будинку позивач не виявляв намір визнавати його своєю власністю, погодився з його втратою.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_6 постійно проживає у Російській Федерації, а відповідач ОСОБА_5 після смерті його матері став проживати з ОСОБА_8 у будинку по АДРЕСА_2, а після смерті останньої - з ОСОБА_9 у будинку по АДРЕСА_3 у незареєстрованому шлюбі.

Щодо відповідача ОСОБА_6, то вона періодично раз в декілька років приїздила у с. Білозір'я, Черкаського району Черкаської області в якості туриста, у спірному будинку жодного разу не жила, а проживала у подруг.

Звертає увагу, що відповідачами не порушувалось питання щодо неправомірності проживання позивача у спірному домоволодінні, вимоги не пред'являлись, тому позивач вважає, що володіє майном добросовісно, відкрито і безперервно.

Крім того, за час проживання у будинку ним з дружиною виконувались усі роботи по утриманню будинку, надвірних споруд, обробітку земельної ділянки. Позивач добросовісно заволодів будинком відповідачів і продовжує відкрито, безперервно володіти ним більше ніж 10 років.

У зв'язку з вищевикладеним просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на домоволодіння АДРЕСА_1, що належить відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у рівних частинах.

Судові витрати просить стягнути з відповідачів на його користь.

21 листопада 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з будинку.

Позов мотивованим тим, що вони вважають первісні позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що порушують їхні права.

Зазначають, що рішенням Черкаського районного суду від 15 грудня 2006 року за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано право власності у порядку спадкування на будинковолодіння АДРЕСА_1 по ? частині кожному у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7. На даний час у даному будинку проживає ОСОБА_3, хоч і не є власником, продовжує проживати у ньому, відмовляється добровільно звільнити будинок, провокує постійні сварки та позбавляє їх можливості користуватися ним.

Крім того, договір найму між ними та ОСОБА_3 не укладався. Останній вселився у будинок без визначення строку із 16 грудня 2003 року та користується ним. Проте, позивачі згоду на його реєстрацію не надавали, що підтверджується адміністративним позовом від 31 травня 2010 року, з яким вони зверталися до Черкаського районного суду про визнання реєстрації фізичної особи незаконною. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2010 року адміністративний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до сектору у справах громадянства еміграції та реєстрації фізичних осіб Черкаського РВ ГУМВС України в Черкаській області, Білозірської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання реєстрації фізичної особи незаконною залишено без розгляду у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 визнав, що зареєструвався у спірному будинку без згоди ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та пообіцяв їм знятися з реєстрації місця проживання добровільно, тому ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про залишення позову без розгляду, оскільки спір вирішено мирним шляхом.

До теперішнього часу ОСОБА_3 свою обіцянку не виконав, з будинку не виселився. Його дії фактично перешкоджають позивачам за зустрічним позовом користуватися своєю власністю. Вважають, що підстави користування вказаним жилим приміщенням ОСОБА_3 у первісному позові не доведено. ОСОБА_3 самоправно зайняв будинок, який належить їм на праві власності.

Тому, просять суд усунути перешкоди у користуванні будинком, який належить їм на праві спільної часткової власності по АДРЕСА_1 шляхом примусового виселення ОСОБА_3 без надання іншого жилого приміщення. Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивачів.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 січня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з будинку задоволено повністю.

Вирішено усунути перешкоди у користуванні належного ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності будинковолодіння АДРЕСА_1 шляхом примусового виселення ОСОБА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги позивача за первісним позовом про визнання права власності за набувальною давністю необґрунтовані, оскільки не вважає його заволодіння будинком і проживання у ньому добросовісним, так як протягом усього часу проживання у спірному будинку, позивачу було відомо про відсутність у нього підстав для набуття права власності, а саме про те, що за відповідачами зареєстровано право власності на будинок на підставі рішення суду.

Крім того, позивач не довів, що є добросовісним набувачем, оскільки йому було відомо про належність спірного домоволодіння на праві приватної власності відповідачам, а покази допитаних у судовому засіданні свідків свідчать лише про факт проживання ОСОБА_3 у спірному будинку та про вчинення ним заходів щодо покращення його стану.

Оскільки позивачі за зустрічним позовом звернулися до суду з вимогою усунути перешкоди у вільному володінні належним їм майном, тому суд першої інстанції вважає, що відповідач за зустрічним позовом саме з цього часу не має законних підстав проживати у домоволодінні, яке йому не належить. Вимоги позивачів за зустрічним позовом є законними та обґрунтованими.

В апеляційній скарзі, поданій 22 лютого 2018 року, представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, та постановити нове, яким задовольнити первісний позов повністю. Визнати право власності за набувальною давністю за ОСОБА_3 на домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов висновку, що ст. 344 ЦК України не поширюється на спірні правовідносини, однак такі висновки є помилковими, оскільки позивач ОСОБА_3 не знав, кому і на якій підставі належить спірний будинок, а вчинення ним заходів щодо покращення стану даного будинку є однією із ознак добросовісного користування даною власністю.

Суд першої інстанції в обґрунтування рішення посилається на п.п. 9,11,13,14 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», наводить підстави, за яких володіння є добросовісним, безперервним, відкритим, проте приходить до висновку, що вимоги позивача за первісним позовом не підлягають задоволенню, оскільки не вважає, заволодіння будинком і проживання у ньому з боку позивача ОСОБА_3 добросовісним, так як, за висновками суду, протягом усього часу проживання позивача йому було відомо про відсутність у нього підстав для набуття права власності, а саме про те, що за відповідачами зареєстровано право власності на будинок, на підставі рішення суду, проте зміст рішення позивачу не відомий, копію вказаного рішення ОСОБА_3 не отримував.

Вказує, що позивач ОСОБА_3 є добросовісним, відкритим і безперервним користувачем, даний факт випливає з показів свідків та письмових доказів, які були додані до позовної заяви.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Частиною 1 ст. 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Глава 24 ЦК України регламентує набуття права власності.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача засновані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15.12.2006 року за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано право власності на спадкове майно, а саме по ? частині за кожним, житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 (а.с. 10).

Згідно витягу про реєстрацію права власності від 19.06.2007 року за № 14963117 ОСОБА_5 на праві приватної власності належить ? частина житлового будинку по АДРЕСА_1, підстава виникнення права власності рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15.12.2006 року (а.с. 9).

У відповідності витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.07.2009 року за № 23362474 ОСОБА_6 на праві приватної власності належить 1/2 частина будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 73).

У технічному паспорті на домоволодіння по АДРЕСА_1, виготовленому 01.06.2009 року, власниками домоволодіння значаться ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з відповідними частками по ? (а.с. 80-84).

Відповідно до довідки виданої Білозірською сільською радою 25.11.2009 року за № 3231 вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєструвався за адресою АДРЕСА_1 з 16.12.2003 року (а.с. 87).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Білозірської сільської ради на запит адвоката від 16.11.2017 року за № 1807/02-17 відповідно запису погосподарської книги за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.90).

Особа, що подає апеляційну скаргу ОСОБА_3, стверджує, що він не знав, кому і на якій підставі належить спірний будинок, а вчинення ним заходів щодо покращення стану даного будинку є однією із ознак добросовісного користування зазначеною власністю.

Проте, саме ОСОБА_3 долучив до поданої ним позовної заяви копію рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15.12.2006 року та копію витягу про реєстрацію права власності від 19.06.2007 року № 14963117 за ОСОБА_5 на праві приватної власності ? частини житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15.12.2006 року.

Водночас матеріали справи містять, долучений в якості доказу до зустрічного позову, адміністративний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до сектору у справах громадянства еміграції та реєстрації фізичних осіб Черкаського РВ ГУМВС України у Черкаській області, Білозірської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання реєстрації фізичної особи, а саме ОСОБА_3 незаконною, який зареєстрований в Черкаському районному суді 31.05.2010 року вх. № 5240. Позовні вимоги обґрунтовувалися, зокрема і рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15.12.2006 року, яке було долучено (а.с.76 - 78).

Відповідно до ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 22.10.2010 року, адміністративний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до сектору у справах громадянства еміграції та реєстрації фізичних осіб Черкаського РВ ГУМВС України у Черкаській області, Білозірської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання реєстрації фізичної особи незаконною залишено без розгляду у зв'язку із тим, що позивач ОСОБА_6 подала до суду заяву про залишення позову без розгляду, оскільки спір між сторонами вирішено мирним шляхом (а.с. 10).

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Отже, власники спірної нерухомості позивачу відомі, а за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_3 було відомо, що власником спірного житла є відповідачі, про що ним зазначено в позовній заяві та долучено до заяви витяг про реєстрацію права власності від 19.06.2007 року та копію рішення суду від 15.12.2006 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні первісного позову.

Що стосується вимог позивачів за зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що позивачі за зустрічним позовом звернулись до суду з вимогою усунути перешкоди у вільному володінні належним їм майном, а тому відповідач за зустрічним позовом саме з цього часу не має законних підстав проживати у домоволодінні, яке йому не належить.

Апеляційна скарга не містить доводів та підстав не згоди з рішенням суду першої інстанції за зустрічним позовом, крім вимоги викладеної в прохальній частині про відмову в задоволенні зустрічного позову. Згідно ж до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на наведені обставини та досліджені судом матеріали справи, вимоги позивачів за зустрічним позовом є законними та обґрунтованими.

Таким чином доводи представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні первісного позову є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області в складі колегія суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак

Повний текст постанови суду виготовлено 11 травня2018 року.