РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Процюк Н.Р.,

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1. померла його дружина ОСОБА_6 Після смерті дружини відкрилась спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,82 га. для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, земельну ділянку площею 2,9240 га. для особистого селянського господарства.

10.12.2003 р. ОСОБА_6 скалала заповіт, за яким належне їй майно заповіла своєму сину ОСОБА_3, який належним чином прийняв спадщину.

16.07.2018 р. приватним нотаріусом Володимир-Волинського нотаріального округу відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, у зв»язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, оскільки він є громадянин іншої держави і оформлення будь-яких документів, проставлення апостиля, переклад, пересилання, займає значний час. Також він тривалий час хворіє, потребує постійного лікування, що є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

Просить визначити додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

05.10.2018 р. відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву. Відзив обгрунтував тим, що позивач знав про оформлення заповіту на його ім»я і після смерті ОСОБА_6 він з ним спілкувався, однак протягом строку для прийняття спадщини він не виявляв жодного наміру прийняти спадщину. Також позивач перебував на обстежені у медичному закладі в листопаді 2017 р. та у березні 2018 р., а тому мав можливість з протягом вересня 2017 р. по березень 2018 р. подати заяву про прийняття спадщини і дати доручення на ведення справ в Україні. Оскільки у позивача були відсутні перешкоди та істотні труднощі для вчинення ним дій щодо прийняття спадщини, тому просить відмовити у задоволенні позову.

08.10.2018 р. представником позивача ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, в котрій вона просить позов задовольнити з аналогічних підстав, котрі зазначені у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. В обгрунтування надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Додатково пояснили, що позивач проходить медичне обстеження раз у три місяці. Після смерті ОСОБА_6 він не перебував (лежав) у медичному закладі на лікуванні, в цей час йому не проводились операції. Ходити йому важко, однак він ходить самостійно. Із позивачем не було розмов з приводу того чи буде він приймати спадщину.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав. В обгрунтування надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що з батьком спілкується по телефону часто. Батько знав про наявність заповіту і після смерті матері він жодного разу не говорив, що буде приймати спадщину. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відсутні поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_3, котрий є її чоловіком, після смерті ОСОБА_6 щотижня спілкувався із своїм батьком - ОСОБА_3. Батько має лише стаціонарний телефон. Він усі рази підіймав слухавку і розмовляв із ОСОБА_3 Якби він перебував на лікуванні, то не зміг би розмовляти по телефону, оскільки окрім стаціонарного телефону, іншого не має.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши і оцінивши письмові докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, актовий запис №65.

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб вбачається, що ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_6

Дослідженим судом заповітом від 10.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Івановою Л.П., підтверджується, що ОСОБА_6 призначила спадкоємцем усього свого майна ОСОБА_3

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Ч.1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Із дослідженої судом інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та спадкової справи № 20/2018 встановлено, що у встановлений ч.1 ст. 1270 ЦК України, 15.03.2018 р. до приватного нотаріуса Велимчаниці А.І. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 звернувся ОСОБА_3

Матеріалами спадкової справи підтверджується, що 16.07.2018 р. до приватного нотаріуса Велимчаниці А.І. надійшла заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, котрому відмовлено у вчинені нотаріальної дії, у зв»язку із пропуском строку прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Із наданих пояснень представників позивача вбачається, що причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є перебування позивача за кордоном, що потребує значного часу для оформлення документів для подання заяви про прийняття спадщини, а також наявність захворювань та потреба у постійному лікуванні.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року справа № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року справа № 1486цс15 та від 14 вересня 2016 року справа № 1215цс16.

Доводи представників позивача, що перебування позивача за кордоном, а також наявність захворювань та потреба у постійному лікуванні, перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутись із заявою про прийняття спадщини є голослівними і не беруться судом до уваги з наступних підстав.

Зокрема, громадянство іншої держави жодним чином не перешкоджало позивачу і не створювало йому об»єктивних труднощів у поданні заяви про прийняття спадщини впродовж 6 місяців після смерті ОСОБА_6 Будучи громадянином іншої держави, позивач не був позбавлений можливості за місцем свого проживання завчасно (протягом 6 місяців) звернутись із заявою про прийняття спадщини до органів нотаріату, як це він зробив 12.06.2018 р., звернувшись до нотаріуса за місцем свого проживання.

Із заяви про прийняття спадщини поданої позивачем до нотаріуса за місцем проживання вбачається, що вона написана 12.06.2018 р. і надійшла до приватного нотаріуса за місцем відкриття спадщини на території України 16.07.2018 р.

Таким чином, із даних документів встановлено, що з часу подання ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини за місцем його проживання (США) і до дня надходження такої заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (Україна) пройшов лише один місяць та 4 дні, що спростовує доводи позивача та його представників про необхідність значного часу для оформлення таких документів та їх пересилання.

Суду не надано жодних доказів, що позивач в період з вересня 2017 р. по березень 2018 р. звертався до компетентних органів на території США з приводу подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 і виявляв бажання та намагався оформити такі документи, однак у нього виникали істотні труднощі чи перешкоди у їх оформленні чи пересиланні на територію України.

Також суд не визнає поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини наявність у позивача захворювань, оскільки позивач протягом 6 місяців після відкриття спадщини лише один раз (30.11.2017 р.) звертався у медичний заклад і тільки з метою обстеження та не перебував на стаціонарному лікуванні. Впродовж цього строку йому не проводились операції, не був лежачою хворою особою, пересувався (ходив) самостійно, а тому він не був позбавлений можливості звернутись із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк.

На обгрунтування доводів позову представниками позивача надано суду також медичні документи про те, що позивач перебував 30.03.2018 р. у медичному закладі на обстеженні. Однак суд звертає увагу на ту обставину, що таке звернення позивача до лікувального закладу та проведення обстеження було здійснено 30.03.2018 р., тобто уже після пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийнняття спадщини, останнім днем якого було 17.03.2018 р., а тому дана обставина не підтверджує поважність причини пропуску такого строку.

Самостійне звернення позивача 12.06.2018 р. до органів нотаріату у США також свідчить про те, що наявні у нього захворювання не викликали істотних труднощів чи перешкод у поданні таких заяв та не позбавляли його об»єктивної можливості подати таку заяву до нотаріуса у встановлений законом строк.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б вказували та підтверджували поважність причин пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини, а саме наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, що перешкоджали йому звернутися з відповідною заявою, суду не надано.

Таким чином, у позивача не було перешкод для подання заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк, і він не скористався правом на прийняття спадщини у цей строк, тому відсутні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є безпідставний, а тому не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 265 ЦПК України, ч.1, ч. 2 ст. 1220, ч.1 ст. 1270, ч.1, ч.3 ст. 1272 ЦК України суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Володимир-Волинський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя А.А. Каліщук