Провадження № 2/742/65/18
Єдиний унікальний № 742/3716/17
РІШЕННЯ
06 листопада 2018 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської областів складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря Риндя Л.А., позивача ОСОБА_1Д , представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1 / 3 частину житлового будинку, -
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 з вимогою про визнання за ним права спільної сумісної власності на житловий будинок №33, що розташований в селищі Ладан, Прилуцького району, Чернігівської області по вул.Миру.
Свої вимоги позивач аргументує тим, що житловий будинок №33, що розташований в селищі Ладан, Прилуцького району, Чернігівської області по вул.Миру належав його батьку ОСОБА_5.
З дозволу батька з 1991 року по даний час він проживає разом із своєю дружиною в даному будинку.
За життя батька з його згоди, він за власні кошти здійснив добудову до житлового будинку (тамбур а-1 ), провів газ, воду та водовідведення-каналізацію, здійснив ремонтні роботи всередині будинку та прибудові, облаштував кухню та ванну кімнату, збудував погріб, облаштував під»їзд до гаража, звів огорожу.
Вказані роботи проведено ним у період з 1991 року по 2012 рік.
За життя його батько ОСОБА_5, який був власником будинку, не заперечував та погоджував проведення будівельних та ремонтних робіт та обіцяв, що будинок перейде йому у власність, у зв»язку з цим, він був впевнений, що будинок буде належати йому, але право власності на вказаний будинок перейшло на відповідача, а тому він вважає, що має право на частину спірного будинку.
У зв»язку з цим позивач для встановлення дольової участі у поліпшенні цього житлового будинку з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, та визнання за ним права власності на частину спірного будинку, звернувся з відповідною позовною заявою до суду.
Після неодноразового уточнення позовних вимог, позивач просить визнати за ним право власності на 1 / 3 частини житлового будинку №33, що розташований в смт.Ладан, Прилуцького району, Чернігівської області.
14 грудня 2017 року відповідачем, ОСОБА_3, було надано відзив на позовну заяву , в якому остання заперечує проти задоволення позову та просить в його задоволенні відмовити.
Свої заперечення відповідач мотивує тим, що, що вона є власником спірного житлового будинку на підставі договору дарування від 17.08.2001 року. 12 жовтня 2012 року вона зареєструвала своє право власності на будинок.
За життя їхнього батька ОСОБА_5 , який був власником спірного будинку, позивач не пред»являв останньому ніяких претензій щодо відшкодування затрат по поліпшенню будинку.
Всі роботи, як і будівельні роботи в будинку №33 по вул.Миру в смт.Ладан були виконані за кошти ОСОБА_5 як власника. Після смерті останнього вона з заявою про прийняття спадщини не зверталася, тому не несе ніяких зобов»язаннь спадкодавця.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до попереднього судового розгляду на 09 год. 00 хвилин 18 грудня 2017 року(а.с.44)
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12.2017 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 про надання додаткового часу для надання відповіді на відзив та розгляд справи відкладено до 09 січня 2018 року(а.с.63)
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.01.2018 року в зв»язку з зайнятістю представника позивача ОСОБА_2 в кримінальному провадженні в якості захисника розгляд справи було відкладено до 22 січня 2018 року(а.с.68)
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2018 року по даній справі призначено будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Прилуцького відділення Чернігівської регіональної торговельно-промислової палати та зупинено провадження у справі(а.с.99).
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 лютого 2018 року в зв»язку з неможливістю проведення експертизи експертами Прилуцького відділення Чернігівської регіональної торговельно-промислової палати (відсутність атестованих експертів), відновлено провадження у справі та призначено до розгляду на 06 лютого 2018 року(а.с.108)
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 лютого 2018 року по даній справі призначено будівельно-технічну експертизу , проведення якої доручено експертам ТОВ «Сіверексперт» та зупинено провадження у справі (а.с.112,113).
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2018 року, з метою виконання клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, відновлено провадження у справі та призначено до розгляду на 28 березня 2018 року(а.с.123)
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2018 року задоволено клопотання судового експерта про витребування у ОСОБА_1 документів та направлено останні експерту. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.(а.с.125,126)
11.06.2018 року з метою пришвидшення отримання висновку експерта здійснено звернення до ТОВ «Сіверексперт» ( а.с.128)
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 липня 2018 року в зв»язку з надходженням 03.07.2018 року висновку експерта. відновлено провадження у справі та призначено до розгляду на 17 липня 2018 року(а.с.196)
У зв»язку з перебування судді в іншому судовому засіданні ( провадження 1-кп/742/163/18 справу відкладено до 21 вересня 2018 року(а.с.206)
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2018 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 22 жовтня 2018 року (а.с.216)
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2018 року оголошено перерву до 06 листопада 2018 року(а.с.222-223)
ІІІ. Позиції сторін.
Позивач в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив, що позивач проживав в будинку батька ОСОБА_5, та проводив там будівельні роботи за власні кошти , оскільки батько запевнив, що все майно перейде позивачу. Після смерті батька було встановлено, що будинок батько подарував сестрі ОСОБА_3
Оскільки фактичне збільшення вартості будинку відбулось на 30 % то і просить визнати за позивачем право власності на 1/3 спірного будинку.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, при цьому пояснила, що будівельні і штукатурні роботи проводилися спільно в тому числі з її участі , а саме вона купила газовий котел, ванну, газову плиту.
Представник відповідача в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, при цьому пояснив, що в 1988 році батьками сторін було збудовано спірний будинок і її батько скористався своїм правом та подарував його ОСОБА_3, яка на даний час є єдиним власником. А тому жодних правових підстав для задоволення позовних вимог немає.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1Д показав, що житловий будинок №33, що розташований в селищі Ладан, Прилуцького району, Чернігівської області по вул.Миру належав його батьку ОСОБА_5.
З дозволу батька з 1991 року по даний час він проживає разом із своєю дружиною в даному будинку.
За життя батька з його згоди, він за власні кошти здійснив добудову до житлового будинку (тамбур а-1 ), провів газ, воду та водовідведення-каналізацію, здійснив ремонтні роботи всередині будинку та прибудові, облаштував кухню та ванну кімнату, збудував погріб, облаштував під»їзд до гаража, звів огорожу. Вказані роботи проведено ним у період з 1991 року по 2012 рік.
За життя його батько ОСОБА_5, який був власником будинку, не заперечував та погоджував проведення будівельних та ремонтних робіт та обіцяв, що будинок перейде йому у власність, у зв»язку з цим, він був впевнений, що будинок буде належати йому.
Оскільки були відсутні правовстановлюючі документи то він за дорученням батька почав їх збирати і з часом виявилося , що батько подарував будинок його сестрі ОСОБА_3
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача. З 1991 році вона та її чоловік ОСОБА_1 проживали в будинку за адресою : смт Ладан, Прилуцького району, Чернігівської області по вул.Миру,33 , який належав батьку чоловіка ОСОБА_1 . останній проживав разом з ними. У чоловіка є сестри, які зібралися разом і вирішили, що будинок їм не потрібен та не заперечували, щоб останній залишився її чоловіку. Всі ремонтні роботи проводив її чоловік та вона. В будинку прожили 28 років та проживають до цього часу.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що знає позивача, бо вони працювали разом, останній неодноразово брав на роботі кирпич для будівництва прибудови, і він йому допомагав завантажувати кирпич. Будівельні матеріали належали ОСОБА_1, оскільки їх видавали в рахунок його заробітної плати.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її вітчимом. Раніше вона з мамою і вітчимом проживали в квартирі. Потім вони переїхали проживати в будинок його батька, який був власником цього будинку. Всі ремонтні роботи в будинку робили її мама та вітчим. Відповідач ніяких робіт в будинку не проводила.
Згідно з технічного паспорта на об»єкт нерухомого майна житловий будинок №33 по вул.Миру, смт.Ладан, Прилуцького району, будинок збудований в 1986 році(а.с.4-6,58-60).
Згідно з актом прийомки в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку і господарських будівель затвердженого рішенням виконкому Ладанської селищної ради народних депутатів №59 від 08 червня 1988 року, ОСОБА_5 був збудований будинок №33 по вул.Миру в смт.Ладан, Прилуцького району, Чернігівської області з господарськими будівлями, які прийнято в експлуатацію 11 березня 1988 року(а.с.61)
Відповідно до договору дарування від 17 серпня 2001 року, ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями №33 по вул.Миру в смт.Ладан, Прилуцького району, Чернігівської області, який розміщений на земельній ділянці земель Ладанської селищної ради (а.с.,57).
Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав комунального підприємства «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, ОСОБА_3 є власником житлового будинку №33 по вул.Миру, смт.Ладан, Прилуцького району, Чернігівської області(а.с.56).
21 березня 2012 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів все своє майно, яке йому належатиме на день смерті, своєму сину ОСОБА_1(а.с.94)
21 березня 2012 року ОСОБА_5 надав ОСОБА_8, ОСОБА_6 довіреність , якою уповноважив подарувати ОСОБА_1 належний йому житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: буд.33, вул.Миру, смт.Ладан, Прилуцького району, Чернігівська область(а.с.95).
25 червня 2014 року ОСОБА_5 помер в смт.Ладан Прилуцького району Чернігівської області(а.с.7)
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Прилуцька районна державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, скасування реєстрації права власності на житловий будинок. Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_5 за життя будь-яких дій направлених на визнання недійсним Договору дарування житлового будинку від 17 серпня 2001 року не вчиняв.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 вересня 2012 року у цивільному провадженні №2/2517/1310/12, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання не чинним дубліката свідоцтва про право власності на будинок 33, вул.Миру, смт.Ладан, Прилуцького району, Чернігівська область встановлено, що ОСОБА_5 надав суду заяву в якій визнав позовні вимоги ОСОБА_3 (а.с.8,9).
Згідно квитанцій за надані послуги КП «Водоканал» Ладанської селищної ради платником комунальних послуг за адресою: буд.33, вул.Миру, смт.Ладан, Прилуцького району, Чернігівської області значиться ОСОБА_1(а.с.93).
V.Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Розділом ІІ Конституції України визначено права, свободи та обов»язки людини і громадяника.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Статтею 328 ЦК України встановлено,що право власності набувається на підставах , що незаборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до частини 2 ст.331 Цивільного Кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації ? з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.334 Цивільного Кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників) належить їм на праві спільної власності( спільне майно).
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлено спільна сумісна власність на майно.
Статтями 335 та ст.376 ЦК України визначені підстави набуття права власності на підставі рішення суду, а саме на безхазяйну річ та на самочинне будівництво.
Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Аналіз викладених вище правових норм свідчить про те, що виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст.100, 101 ЦК Української PCP 1963 року, чинного на час здійснення будівництва будинку ОСОБА_5, громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 «Особиста власність» цього ж кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією.
Реєстрація будинків здійснювалася відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР», затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, що втратила чинність 19 січня 1996 року.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» (на який посилається, позивач, як на підставу своїх вимог та який втратив чинність 20.06.2007) п раця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.
Згідно з ст. 13 Закону України «Про власність», об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян.
Статтею 17 Закону України «Про власність», встановлено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що
об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою
власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.
Вище наведені норми права, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх вимог, а саме статті 12,17 Закону України «Про власність», в своїй сукупності свідчать про набуття у членів сім»ї в результаті спільної праці права спільної сумісної власності на новостворене нерухоме майно.
Відповідно до статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 159 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ними(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сім»ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду,обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.156 Житлового Кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.
Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року, відповідно до ст.12 Закону України "Про власність" у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини.
Оскільки згідно зі ст.17 ЗК ( 561-12 ) і ст.14 Закону України "Про власність" земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.
Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність", таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.
Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок,а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.
Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов'язок.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 1988 збудував та набув право власності на житловий будинок № 33 по вул.Миру, в смт.Ладан, Прилуцького району, Чернігівської області.
В свою чергу позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_6 , зі згоди власника будинку, яким являвся батько ОСОБА_1 ОСОБА_5 в 1991 році вселився в даний будинок де і проживає до цього часу.
Оскільки, відповідач з дружиною вселилися в спірний будинок зі згоди власника, як члени його родини, то вони набули права користування даним будинком відповідно до вимог ст.156 ЖК України.
17 серпня 2001 року ОСОБА_5, який являвся єдиним власником житлового будинку з надвірними будівлями №33 по вул.Миру в смт.Ладан , Прилуцького району Чернігівської області, скористався своїм правом передбаченим ст.41 Конституції України, ст. 319 ЦК України, ст.159 ЖК України та подарував належний йому на праві власності будинок своїй дочці ОСОБА_3 .
В липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 з вимогами про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, скасування реєстрації права власності на житловий будинок, але в задоволенні позову йому було відмовлено, а тому на момент розгляду справи єдиним власником спірного будинку являється відповідач ОСОБА_3
Суд вважає встановленим та підтвердженим дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме показаннями позивача ОСОБА_1, свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_6 , квитанціями про сплату за комунальні послуги, а також не заперечувалося відповідачем ОСОБА_3, що ОСОБА_1 та його дружина проживають в спірному будинку та за час проживання приймали участь у будівельних роботах по ремонту будинку.
Натомість, суд вважає, що показання позивача ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 не є належними доказами на підтвердження тих обставин, що всі ремонтні роботи проводилися за рахунок відповідача.
Крім того, суд не приймає до уваги, як доказ здійснення будівельних робіт за рахунок коштів позивача ОСОБА_1 , записи на аркуші зошита з переліком матеріалів та проведених робіт, письмові пояснення ОСОБА_9,ОСОБА_10,ОСОБА_11,ОСОБА_12, в яких зазначено, що останні на прохання ОСОБА_1, здійсновали ремонтні роботи в будинку за адресою: буд.33, вул.Миру, смт.Ладан, Прилуцького району, Чернігівська область , розрахунок замовлення на пластикові вікна, де значиться покупцем СПД Бирюк, видаткову накладну №ЧР-0000673/ЧР від 31 березня 2011 року на купівлю газової колонки, де одержувачем значиться ОСОБА_13, оскільки останні є неналежними доказами та не містять інформації про здійснення витрат саме ОСОБА_1
Також суд не приймає до уваги, як належний доказ заповіт складений 21 березня 2012 року ОСОБА_5, яким заповів все своє майно, яке йому належатиме на день смерті, своєму сину ОСОБА_1 та довіреність видану на ім»я ОСОБА_8, ОСОБА_6 , якою уповноважив останніх подарувати ОСОБА_1 належний йому житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: буд.33, вул.Миру, смт.Ладан, Прилуцького району, Чернігівська область, оскільки дані документи складені після укладення договору дарування спірного будинку та не скасовують заповіт.
За таких обставин суд вважає, що позивачем на підтвердження витрат понесених у зв»язку з проведеними поліпшеннями домоволодіння, що знаходиться за адресою : Чернігівська область, Прилуцький район, смт.Ладан, вул.Миру, буд.33, які б перевищували витрати покладені на них ст.156 ЖК України не надано.
Посилання позивача , як на підставу своїх позовних вимог на ст.ст.12,17 Закону України «Про власність», є безпідставними, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів про створення внаслідок спільної праці членів сім»ї нового майна, яке підлягає реєстрації відповідно до закону.
Крім того слід зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Виходячи з викладеного вище суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову.
VI. Судові витрати.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові- на позивача; 3)у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог то судові витрати покладає на позивача.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.247,259,263-265,273,354 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1 / 3 частину житлового будинку - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення виготовлений 12.11.2018 року.
Суддя Коваленко А.В.