ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2458/18
Провадження № 2/210/1359/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"16" жовтня 2018 р. м. Кривий Ріг
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ступак С.В.,
за участі секретаря судового засідання Драгунової Я.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі: виконкому Металургійної районної у місті ОСОБА_1 Ріг ради Дніпропетровської області визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування та просили суд визначити, що ОСОБА_2 належить, та ОСОБА_4, померлому 26 січня 2016 року за життя належало, кожному окремо, по ? частині квартири № 5 в житловму будинку № 1 по вулиці Юрія Камінського в м. Кривий Ріг, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 44,61 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м., що становить ? частину подружньої частки у праві спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 44,61 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м.в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, померлого 26 січня 2016 року. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 44,61 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м.в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, померлого 26 січня 2016 року
Ухвалою суду від 23 травня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 30 липня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Заперечень проти заочного розгляду справи, до суду не надходили.
Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем знаходження, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.
24 січня 1974 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_5, який був посвідчений Кисилицьким сільбюро ЗАГС Путильського району Чернівецької області, актовий запис № 17, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-МИ № 250374. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище Поляк. (а.с. 8).
На підстав чого, судом встановлено, що ОСОБА_4 є чоловіком позивача ОСОБА_2.
Як вбачається з копії свідоцтва про народження, яке видано 15 травня 1987 року, Лозоватською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, серії IV-КИ № 352183, 29 березня 1984 року народився ОСОБА_3, його батьками вказано: ОСОБА_4 та ОСОБА_2. (а.с.11)
На підстав чого, судом встановлено, що ОСОБА_4 є батьком позивача ОСОБА_3.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
14 серпня 2002 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири серії ВАА № 819545 від 14.08.2002 року. Договір нотаріально посвідчений та зареєстрований в КП «Криворізьке БТІ» 23.09.2002 року.. (а.с.12)
Зазначене нерухоме майно було набуте під час шлюбу із ОСОБА_4, частки подружжя у правовстановлюючому документі не виділені.
Враховуючи положення ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю, який діяв на час набуття у власність вказаного будинку з господарчими побудовами, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічна позиція щодо застосування вказаної норми Кодексу про шлюб та сімю міститься в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 вересня 2009 р.
Згідно ст. 24 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права, володіння, користування і розпорядження цим майном, а відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Аналогічні норми містить і Сімейний Кодекс України, що набрав чинності з 01.01.2004 року.
Відповідно до ст.60 СК України майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності.
Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є майно, нажите подружжям за час шлюбу.
Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
При спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, це може бути зроблено також після відкриття спадщини та спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Оскільки частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності на домоволодіння позивача та її померлого чоловіка, не виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників домоволодіння є рівними, і кожному окремо, на праві приватної власності належить по 1/2 частці нерухомого майна.
Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
ОСОБА_4 помер 26 січня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 658525 від 27 січня 2016 року, видане виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. (а.с.14)
З метою оформлення спадщини, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори. Однак, державним нотаріусом було надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, від 13.04.2018 року, якою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 26 січня 2016 року у звязку із тим, що титульним власником спадкового майна, а саме: на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 16 серпня 2002 року, зареєстровано в реєстрі за № 6029, є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, але вище вказане спадкове майно було придбане нею у шлюбі з чоловіком ОСОБА_4, який помер 26 січня 2016 року, у звязку з чим подружжю, кожному з них, належить шлюбна доля в вищезазначеному майні, та було рекомендовано звернутись до суду з питання визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. (а.с.15)
Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі ОСОБА_7 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.
Згідно п.4.18. глави 10 цього ж Порядку вчинення нотаріальних дій якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Згідно п.п.4.21 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.
Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців).
Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю.
Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.
Відповідно до п. 3.4 ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року за змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1 /2 ».
Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що розглядаючи спори, пов'язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК (435-15) спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачами право власності на спадкове майно, суд виходить з наступного .
За правилами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Статтею 39 Закону України «Про нотаріат» визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема видають свідоцтва про право на спадщину.
Виходячи зі змісту ст. ст. 1296 -1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у ч. 2 п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Враховуючи, що судом визначено, що частка ОСОБА_4, померлого 26 січня 2016 року, в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 складає 1 /2 частину, позивачі мають оригінали правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, між ними відсутній спір щодо спадкування , суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом є передчасними, оскільки єдиною підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії була неможливість визначення частки спадкодавця в праві приватної власності на квартиру АДРЕСА_4.
Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі: виконкому Металургійної районної у місті ОСОБА_1 Ріг ради Дніпропетровської області визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування- задовольнити частково.
Визначити, що частка ОСОБА_4, померлого 26 січня 2016 року в праві спільної сумісної власності на квартиру № 5 в житловому будинку № 1 по вулиці Юрія Камінського в м. Кривий Ріг становила 1/2.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: С. В. Ступак