Провадження № 22-ц/780/1264/18 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 18 24.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2017 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

у листопаді 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення завданих їй збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач працювала на посаді продавця-консультанта у торговій точці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належить позивачеві на праві приватної власності. З відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Актом документальної перевірки від 26 жовтня 2015 року № 17-АВ, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Трансконтиненталь» встановлена нестача у розмірі 24 245,00 грн, яку позивач просила стягнути з відповідача. Також позивач просила відшкодувати завдану їй моральну шкоду, яку оцінила у 5 тис. грн та витрати, пов'язані з розглядом справи у розмірі 5 тис. грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ( ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт/НОМЕР_3, виданий Коростишівським РВ УМВС України в Житомирській області 03.10.1996 року) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрована в АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_2) матеріальну шкоду в розмірі 24 245 грн. (двадцять чотири тисячі двісті сорок п'ять гривень).

Стягнуто з ОСОБА_2, ( ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт/НОМЕР_3, виданий Коростишівським РВ УМВС України в Житомирській області 03.10.1996 року) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрована в АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати в частині задоволення вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, у задоволенні позову відмовити.

У відзиві позивач посилається на те, що справа розглянута без порушень процесуального законодавства та норм матеріального права та що всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, спростовуються доказами, наданими позивачем, що досліджувались судом першої інстанції. Апеляційна скарга містить власні роздуми, міркування та припущення апелянта, що не може бути покладено в основу судового рішення згідно положень ЦПК України, тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

01 квітня 2013 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за умовами якого відповідач прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених їй підприємством матеріальних цінностей. Відповідач зобов'язалась, дбайливо ставитись до переданих їй на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків; своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених їй матеріальних цінностей; вести облік, складати й передавати у визначеному законом порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених їй матеріальних цінностей, брати участь в інвентаризації ввірених їй матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.

10 квітня 2013 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, який зареєстрований у Оболонському районному центрі зайнятості м. Києва 11 квітня 2013 року за № 8. Відповідно до п. 2 вказаного договору працівник зобов'язується виконувати вимоги посадової інструкції, вимоги договору про індивідуальну матеріальну відповідальність та вимоги договору оренди та інше (а.с. 54, т. 1). Даний трудовий договір було розірвано 31 травня 2015 року на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри з боку власника.

27 жовтня 2014 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та 24 січня 2015 року було укладено договір аналогічного змісту між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Товариством з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Трансконтиненталь» було проведено документальну перевірку за період з 31 жовтня 2014 року до 31 травня 2015 року, за результатами якої було складено акт від 26 жовтня 2015 року № 17-АВ, яким встановлена нестача у розмірі 24 245,00 грн.

Відповідно до п. 1.3 акту документальної перевірки № 17-АВ від 26 жовтня 2015 року, складеного аудитором ТОВ «АК «Трансконтиненталь» ОСОБА_7, перевірку ФОП ОСОБА_3 проведено з 31 жовтня 2014 року по 31 травня 2015 року відповідно до прибуткової накладної від 07 квітня 2012 року № 121 та акту - накладної прийому - передачі готової продукції, виготовленої з давальницької сировини від 18 вересня 2012 року. Вказані роботи із золота в кількості 6 штук: підвіски артикулу № 100237 вагою 0,93 грами на суму 1 440 грн.; підвіски артикулу № 170749 вагою 2,88 грами на суму 4 320 грн.; підвіски артикулу № 230014 вагою 0,75 грами на суму 1 125 грн.; сережки артикулу №2672071 Г вагою 5,5 грами на суму 11 000 грн.; ланцюжка артикулу №15101 вагою 1,96 грами на суму 2 940 грн.; ланцюжка артикулу № 731/00N вагою 2,28 грами на суму 3 420 грн. були придбані ФОП ОСОБА_3 та передані в продаж згідно внутрішніх накладних: від 09 квітня 2013 року № 000000166; від 11 квітня 2013 року № 000000179; від 20 вересня 2013 року № 293 на торгівельну точку за адресою - АДРЕСА_2.

У пункті 1.5 акту зазначено, що обліковим регістром у ФОП ОСОБА_3 являється зошит руху товарів, який складений та підписаний матеріально - відповідальною особою продавцем - консультантом ОСОБА_2 за період з 22 травня 2014 року по 11 листопада 2014 року щодо виробів з золота в кількості 6 штук підвіски артикулу № 100237 вагою 0,93 грами на суму 1 440 грн.; підвіски артикулу № 170749 вагою 2,88 грами на суму 4 320 грн.; підвіски артикулу № 230014 вагою 0,75 грами на суму 1 125 грн.; сережки артикулу №2672071 Г вагою 5,5 грами на суму 11 000 грн.; ланцюжка артикулу №15101 вагою 1,96 грами на суму 2 940 грн.; ланцюжка артикулу № 731/00N вагою 2,28 грами на суму 3 420 грн., вони у вищевказаному зошиті на 31 жовтня 2014 року відсутні, а у відомості про переоблік від 31 жовтня 2014 року зазначені, як наявні. Крім того, в зошиті за час роботи продавця - консультанта, ОСОБА_5 залишок виробів із золота на 24 січня 2014 року зазначений в кількості 987 шт., а згідно відомостей інвентаризації на 31 жовтня 2014 року повинен складати 993 шт., та вищенаведені вироби ОСОБА_5 не продавались, не переміщались і не повертались. Аналогічна ситуація в період роботи продавця-консультанта ОСОБА_4, з 06 грудня 2014 року по 07 грудня 2014 року залишок виробів із золота зазначений в кількості 957 шт., а згідно відомостей інвентаризації повинен складати 963 шт.

Згідно акту переобліку від 07.05.2016 року позивачкою на вищевказаній торгівельній точці виявлено нестачу виробів із золота 585 проби на суму 24 245,00 грн., а саме: підвіски артикулу № 100237 вагою 0,93 г. на суму 1440,00 грн.; підвіски артикулу № 170749 вагою 2,88 г. на суму 4320,00 грн.; підвіски артикулу № 230014 вагою 0,75 г. на суму 1125,00; сережки артикулу №2672071 Г вагою 5,5 г. на суму 11000 грн.; ланцюжка артикулу №15101 вагою 1,96 г. на суму 2940,00 грн.; ланцюжка артикулу № 731/00N вагою 2,28 г. на суму 3420,00 грн.

З моменту прийняття зниклих ювелірних виробів відповідачем від позивача у 2013 році та до 11.11.2014 року включно зазначені ювелірні вироби були наявні на торговій точні позивача, що підтверджується, прибутковими накладними №000000166 від 09.04.2013 року, №000000179 від 11.04.2013 року, №293 від 20.09.2013 року, якими підтверджується факт прийняття матеріальних цінностей відповідачем від позивача та актом переобліку від 31.10.2014 року, підписаним відповідачем станом на 11.11.2014 року, яким підтверджується факт наявності зазначених матеріальних цінностей на торговій точці 11.11.2014 року, про що відповідачем власноручно зроблено відповідний запис на останній сторінці акту: "При проведении переучета недостач не было. Все изделия соответствовали остаткам ТМЦ на 11.11.14".

Згідно накладних наявних в матеріалах справи вбачається що в період з 31.10.2014 року по 12.11.2014 р. на торговій точці позивача відбувався рух ювелірних виробів (доставка, реалізація). Відповідно до даних накладних вбачається що в період з 31.10.2014 р. по 12.11.2014 року на торговій точці була доставка 33 ювелірних виробів та реалізація 18 ювелірних виробів.

Станом на початок зміни відповідача ОСОБА_2 13.11.2014 року на торговій точці позивача в наявності мало бути 960 ювелірних виробів, що підтверджується записом відповідача в обліковому регістрі (зошиті) "Переучет произведен с. 11.11.14- 12.11.14. Все сошлось".

Однак, станом на 13.11.2014 року на початок зміни у обліковому регістрі (зошиті) відповідачем зазначено залишок ювелірних виробів у кількості 954 ювелірні вироби.

Треті особи по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що під час передачі їм зміни на торговій точці позивача, всі ювелірні вироби були наявні, та відповідно останні були звірені разом з відповідачем на наявність згідно облікового регістру. Відсутність будь-якого ювелірного виробу зафіксовано не було. Відповідну зміну останні передавали відповідачу, яка зазначила в обліковому регістрі що нестач не було виявлено.

Згідно вищезазначеного акту документальної перевірку за період з 31 жовтня 2014 року до 31 травня 2015 року, вбачається що зниклі ювелірні вироби ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не продавались, не переміщались і не повертались.

Таким чином, відповідачем 13.11.2014 року під час її зміни на торговій точці позивача було внесено запис в обліковий регістр з нестачею у 6 ювелірних виробів.

Встановивши вказані обставини, суд прийшов до висновку, що в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 24 245 грн позовні вимоги є доведеними.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що стороною позивача не надано суду доказів того, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, за яких обставин вони були йому заподіяні, та з чого позивач виходив зазначаючи відповідні розміри морального відшкодування.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (ст. 131 КЗпП України).

За змістом ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;e=n779> 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків .

Згідно зі ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 135-2 КЗпП України визначено, що при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність розробляються за участю профспілкових об'єднань України та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Частиною 3, 4 статті 233 КЗпП України встановлено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу або прокурора.

З роз'яснень, викладених у п. 3, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вбачається, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема,

Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений Постановою Держкомпраці і соціальних питань Ради Міністрів СРСР № 447/24 від 28 грудня 1977 року, з подальшими змінами і доповненнями і який є чинним.

При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

У пункті 11 цієї постанови Пленуму роз'яснено, що суди повинні мати на увазі, що відповідно до п. 5 ст. 134 КЗпП працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

Пунктом 16 згаданої постанови Пленуму роз'яснено, що розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівника та інших осіб.

Як вбачається, що під час розгляду судом було залучено до участі в справі в якості третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які працювали у позивача за місцезнаходженням торгової точки у період з 11.11.2014 року по 07.05.2015 року. Вже починаючи з 13.11.2014 року згідно з запису відповідача в обліковому регістрі (зошиті), значилось на 6 ювелірних виробів менше, ніж повинно було бути в наявності на торговій точці. І відповідно така кількість ювелірних виробів передавалась по змінах від одного продавця-консультанта до іншого, аж до виявлення нестачі 07.05.2015 року.

Під час передачі третім особам зміни на торговій точці позивача, всі ювелірні вироби були наявні, та відповідно останні були звірені разом з відповідачем на наявність згідно облікового регістру. Відсутність будь-якого ювелірного виробу зафіксовано не було. Відповідну зміну останні передавали відповідачу, яка зазначила в обліковому регістрі що нестач не було виявлено.

На спростування вказаних обставин у встановленому законодавством порядку відповідачем не надано суду ні належних, ні допустимих доказів.

Також вбачається, що бухгалтерський облік ФОП ОСОБА_3 відповідно до ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» ведеться за спрощеною системою обліку, тобто передбачає ведення облікових регістрів в формі зошитів руху товару. А отже згаданий зошит є носієм спеціального формату у вигляді відомостей, призначений для хронологічного та системного нагромадження та узагальнення інформації з первинних документів, що прийнятий до обліку.

Відповідний обліковий регістр у вигляді зошиту руху товарів заведений безпосередньо відповідачем ОСОБА_2

Недостача товару підтверджується відповідним актом документальної перевірки № 17-АВ від 26 жовтня 2015 року, складеного аудитором ТОВ «АК «Трансконтиненталь» ОСОБА_7, який є документом, що складений відповідно до стандартів аудиту та передбачає надання впевненості користувачу щодо відповідності фінансової звітності або іншої інформації концептуальним основам, які використовувалися при її складанні. Концептуальними основами можуть бути закони та інші нормативно-правові акти України, положення (стандарти) бухгалтерського обліку, внутрішні вимоги та положення суб'єктів господарювання, інші джерела. Тобто замовлення позивачем документальної перевірки, за наслідками якої 26 жовтня 2015 року був складений ТОВ «Аудиторська компанія «Трансконтиненталь» відповідний акт, було направлено насамперед на перевірку даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності позивача.

Під прямою шкодою слід розуміти шкоду, яка є безпосереднім результатом протиправної поведінки сторони трудового правовідношення і знаходиться з цією поведінкою в необхідному зв'язку. Під дійсною шкодою слід розуміти фактичне зменшення майна та майнових прав сторони трудового правовідношення . Стосовно причинового зв'язку як елементу об'єктивної сторони складу правопорушення, для визначення того, що певне правопорушення є саме трудовим та майновим.

З матеріалів справи вбачається, що встановленим є факт нестачі і ця нестача виявлена у період, коли відповідальною особою за збереження товарно-матеріальних цінностей була відповідач.

Таким чином, коли відповідач несе повну матеріальну відповідальність за нестачу ввірених їй товарно-матеріальних цінностей і спір є трудовим, настає цивільно-правова відповідальність, в зв'язку з чим, суд обгрунтовано дійшов висновку про те, що завдані нестачею збитки мають бути відшкодовані відповідачем, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Доказів тим обставинам, що у цей період шкода завдана іншої особою відповідачем не надано, а судом такої особи не встановлено.

Крім того, з метою належного збереження матеріальних цінностей на торговій точці ФОП ОСОБА_3 01.04.2013 року було укладено з ТОВ «Департамент охорони» Договір № Д2-1.1.49, в подальшому продовжений договором з ТОВ «Департамент охорони ЛТД» про охорону об'єкта за допомогою пульта централізованого спостереження, а саме сейф на лотку по продажу ювелірних виробів за вказаною вище адресою.

Згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Позивач ФОП ОСОБА_3 звернулась до суду за захистом своїх прав в листопаді 2015 році, після того як 07.05.2015 р. за результати здійсненого переобліку було встановлено факт заподіяна працівником шкоди. Тобто позивачем не було пропущено річний строк для звернення до суду за захистом своїх прав.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді