Справа № 638/8295/18
Провадження № 2/638/3776/18
05 грудня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Шестака О.І.,
за участю секретаря - Калінової А.М.,
У червні 2018 року Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд усунути перешкоди у здійсненні власником права розпоряджання своїм майном шляхом зняття Відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в квартирі.
Позивач стверджує, що за період з 2003 року по теперішній час, Відповідач житловою площею в квартирі АДРЕСА_3 не цікавилась, там не мешкала, ніяких її речей в квартирі не має, комунальні послуги за квартиру не сплачує.
Також Позивач звертає увагу суду на той факт, що у 2018 році вона звернулась до відповідних органів для оформлення житлової субсидії, але їй відмовили. Причина відмови прямо пов'язана із особою Відповідача.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.07.2018 р. відкрито провадження по справі.
Позивач в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала.
Відповідач по справі в судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог по справі в судове засідання не з'явився, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили.
30.10.2018 року через канцелярію суду Позивачем була подана уточнена позовна заява, у зв'язку із неточністю, яка була допущена у первісній позовній заяві. ОСОБА_2 відсутня, місце її знаходження не відоме.
У зв'язку з викладеним суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно даних довідки ОВМБ «Електрон-90» вих.№336 від 25.05.2018 року в належній позивачу квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2.
Згідно даних довідки ОВМБ «Електрон-90» вих.№336 від 25.05.2018 року ОСОБА_2 в квартирі не мешкає з 2003 року.
Також факт не проживання з 2003 року ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_4, в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_8
Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що у 2014 році, після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_4, яка була зареєстрована за місцем проживання її батька, виїхала до Сполучених Штатів Америки де мешкає по теперішній час, що підтверджується заявою колишнього чоловіка ОСОБА_2 ОСОБА_6 на виїзд їх малолітньої доньки ОСОБА_4 разом з її матір'ю ОСОБА_2 до Сполучених Штатів Америки від 28.07.2014 року, що посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Костіною Ю.С.
Також Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що ОСОБА_2 з 2003 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживала.
Позивач стверджує, що за період з 2003 року по теперішній час, Відповідач житловою площею в квартирі АДРЕСА_3 не цікавилась, там не мешкала, ніяких її речей в квартирі не має, комунальні послуги за квартиру не сплачує.
Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача, у належній їй квартирі, порушує її права, як власника, оскільки вона змушена сплачувати рахунки відповідача за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, він є таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
У пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння).
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не пов'язані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника житла.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Однак, позивачем обрано спосіб захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у здійсненні права власності.
Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Отже, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, в даному випадку законодавець передбачає два способи усунення перешкод у користуванні власністю, а саме: визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням (ч.2 ст.405ЦК) та позбавлення особи права користування житловим приміщенням (ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).
У зв'язку з цим, суд вважає що саме позбавлення відповідача права користування житловою квартирою, що належить позивачу - є способом захисту прав останнього та, відповідно, підставою для зняття відповідача з реєстрації.
В свою чергу, згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Таким чином, ст.5 ЦПК України суд наділено повноваженням визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону та який буде ефективно захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси позивача.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за місцем своєї реєстрації з 2003 року, її реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, наявність факту реєстрації відповідача за адресою житла, що належить позивачці, порушує права власника вказаного майна.
Відтак, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Крім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем в сумі 704,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 4,5,12,13,76-81,141,259,263,264,265,280-282 ЦПК України, ст.11,16,317,319,321,328,334,391,405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні власником права розпоряджання своїм майном задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, судовий збір за звернення з позовом в сумі 704 гривни 80 копійок (сімсот чотири гривни 80 копійок.)
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Дзержинський районний суд міста Харкова.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Шестак О.І.