АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1878/18 Головуючий по 1 інстанції - Черненко В.О.
Категорія: 5 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

секретаря Винник І.М.

розглянувши у судовому засіданні у місті Черкаси апеляційну скаргу Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2018 року (ухвалене в приміщенні Городищенського районного суду Черкаської області 02 жовтня 2018 року під головуванням судді Черненка В.О., повний текст якого виготовлено 11 жовтня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, Апеляційний суд Черкаської області, -

в с т а н о в и в :

11 травня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1, в с. Мліїв, Городищенського району Черкаської області померла її мати - ОСОБА_4, після якої відкрилась спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай), розміром 2,54 га в умовних кадастрових гектарах, в адміністративних межах Мліївської сільської ради, Городищенського району, Черкаської області.

Вказане право на земельну частку (пай) належало ОСОБА_4, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, який був виготовлений на підставі розпорядження Городищенської РДА № 362 від 09 грудня 1996 року та зареєстрований за № 438 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видаються громадянам з колективної та інших форм власності КСП ім. Симиренка в с. Мліїв, Городищенського району, Черкаської області.

Проте, під час розпаювання землі КСП ім. Симиренка була допущена помилка при формуванні списків на розпаювання землі, у зв'язку з чим, у списках ім'я по-батькові її матері було зазначено, як «ОСОБА_4», а потрібно було «ОСОБА_4», що підтверджується довідкою ТОВ «Симиренківське» від 26 березня 2018 року № 41.

Після смерті матері, вона є спадкоємцем першої черги за законом. ОСОБА_3, до дня смерті матері (ІНФОРМАЦІЯ_1) проживала з нею та вела спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1

За життя, мати заповіту не складала.

Щоб оформити право власності на спадкове майно, 28 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельну частку (пай), що знаходиться у КСП ім. Симиренка. Проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що у померлої ОСОБА_4 відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), а також через те, що існує розбіжність у написанні по-батькові померлої - у свідоцтві про смерть «ОСОБА_4», а в деяких документах «ОСОБА_4». Оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) у КСП ім. Симиренка НОМЕР_1, був втрачений, про що 23 лютого 2018 року було розміщено оголошення в газеті «Вісник Городищини» № 8.

Враховуючи викладене, просила суд: встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що Сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, який виданий на ім'я ОСОБА_4, належить ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за нею - ОСОБА_3 право на земельну частку (пай), яка розташована в адміністративних межах Мліївської сільської ради, Городищенського району, Черкаської області, в порядку спадкування за законом, після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та мала право на земельну частку (пай), на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2018 року позов задоволено.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, який виданий на ім'я ОСОБА_4, на підставі розпорядження Городищенської районної державної адміністрації № 362 від 09 грудня 1996 року, належить ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_3 право на земельну частку (пай), яка розташована в адміністративних межах Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області в порядку спадкування за законом, після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та мала право на земельну частку (пай), на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивачем ОСОБА_3 було доведено, що вона не може прийняти спадщину після смерті матері, оскільки по батькові останньої у свідоцтві про смерть не співпадає з зазначеним у Сертифікаті на право на земельну частку (пай).

Крім того, сам Сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1 було втрачено, про що подано відповідне оголошення у газету «Вісник Городищини» № 8 від 23 лютого 2018 року.

Так як всі учасники судового процесу визнали цю обставину та погодилися з нею, тому в судовому засіданні було встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, який виданий на ім'я ОСОБА_4 на підставі розпорядження Городищенської районної державної адміністрації № 362 від 09 грудня 1996 року належить ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, суд вважав доведеними також доводи позивача про те, що на момент смерті ОСОБА_4, позивач ОСОБА_3 проживала разом з нею, а тому, враховуючи, що на момент смерті (1999 рік) діяли норми ЦК УРСР (в редакції 1963 року), вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Не погоджуючись із рішенням суду, Мліївська сільська рада Городищенського району Черкаської області оскаржила його до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 являються ОСОБА_3 та ОСОБА_6 За обліковими даними Мліївської сільської ради власником домоволодіння, в якому проживала спадкоємець ОСОБА_4 на момент її смерті був ОСОБА_6, 08 грудня 2000 року здійснив реєстрацію місця проживання ОСОБА_3, а 15 вересня 2006 року відчужив зазначене домоволодіння.

Тому, на думку Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області, враховуючи, що спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 вважає, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 не могла вступити в управління спадковим майном, оскільки в ньому зареєстрована не була і власником такого майна була не ОСОБА_4, а її чоловік ОСОБА_6

З урахуванням вищевикладеного, просили рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2018 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_3 права на земельну частку (пай), яка розташована в адміністративних межах Мліївської сільської ради Городищенського р-ну Черкаської обл. в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та мала право на земельну частку (пай), на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мліїв Городищенського р-ну Черкаської обл. померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2, повторно виданого 15 березня 2018 року Городищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ Черкаської області, актовий запис № 75.

ОСОБА_4 є матір'ю позивачки по справі ОСОБА_3, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами і дану обставину сторони по справі не оспорюють.

Звертаючись до суду з позовом, позивач в своїй позовній заяві просила встановити факт, що має юридичне значення та визнати за нею право на земельну частку (пай).

Рішення суду в частині задоволення позову про встановлення факту, що має юридичне значення сторонами не оскаржується. Позивач та відповідач визнали, що дійсно Сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, розміром 2,54 га, яка знаходиться в адміністративних межах Мліївської сільської ради, який було видано на ім'я ОСОБА_4 та який було втрачено, належить ОСОБА_4.

В іншій частині вирішення спору, Мліївська сільська рада не погоджується з висновком суду та вважає його неправомірним і таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Так, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, суд першої інстанції в обґрунтування свого висновку зазначив, що позивач прийняла спадщину після смерті своєї матері, оскільки на момент смерті останньої проживала разом з нею, тому їй праві власності належить земельна ділянка, яка належала відповідно померлій.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Як вбачається з листа Відділу у Городищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 29-23-0.230-141/101-18 від 02 квітня 2018 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, згідно облікових даних Відділу, на ім'я ОСОБА_4 був виготовлений Сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, розміром 2,54 в умовних кадастрових гектарах. Даний Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виготовлений на підставі розпорядження Городищенської РДА № 362 від 09 грудня 1996 року та зареєстрований за № 438 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видаються громадянам з колективної та інших форм власності КСП ім. Симиренка в с. Мліїв Городищенського р-ну Черкаської обл.

Судовим рішенням вирішено і сторони визнали обставину того, що Сертифікат дійсно належить ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та являється матір'ю позивачки.

Отже, достовірно було встановлено, що ОСОБА_4 за життя належало право на земельну частку (пай), розміром 2,54 умовних кадастрових гектарах, яка розташована в адміністративних межах Мліївської сільської ради Городищенського р-ну Черкаської обл. згідно Сертифікату НОМЕР_1.

Оскільки, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тому на момент її смерті діяли норми ЦК УРСР 1963 року, якими, а саме ст. 549 встановлювалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прий¬няття спадщини.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти, дружина, чоловік і батьки померлого.

Сторони по справі не заперечували, що позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері, яка померла в 1999 році (на момент дії цивільного кодексу 1963 року).

Отже для прийняття спадщини, ЦК УРСР 1963 року встановлював лише дві підстави: подача спадкоємцем до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини та друга підстава фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном.

В судовому засіданні було достовірно встановлено районним судом ту обставину, що ОСОБА_3 до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері протягом шести місяців не подавала, про що вона сама ствердила під час розгляду справи, тому на цій підставі вона не може бути визнана такою що прийняла спадщину.

Однак, звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що на момент смерті спадкодавця, вона проживала разом зі спадкодавцем, тому вважається такою, що вступила в управління майном та прийняла спадщину за правилами цивільного кодексу, що діяв на момент смерті спадкодавця.

В апеляційній скарзі Мліївська сільська рада зазначила, що разом із спадкодавицею ОСОБА_4 на момент її смерті проживав її чоловік ОСОБА_6, який здійснив реєстрацію позивачки у домоволодінні АДРЕСА_1 лише 15 вересня 2006 року. В підтвердження цього, до апеляційної скарги була додана довідка сільської ради № 534 від 26 жовтня 2018 року про те, що ОСОБА_6 згідно із записами у по господарській книзі № 5 на 1996-2000 роки був головою домогосподарства по АДРЕСА_1 та користувався земельною ділянкою за вказаною адресою до часу заключення договору купівлі-продажу садиби 15 вересня 2006 року. Тому, на думку особи, що подає апеляційну скаргу, ОСОБА_3 на момент смерті ОСОБА_4 разом з нею не проживала та не вступила у володіння спадковим майном і рішення суду про визнання за нею права власності на земельну частку (пай) є помилковим.

Досліджуючи такі доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує їх та оцінює в сукупності наряду з іншими доказами, що маються у справі та були встановлені судом.

Як вбачається з довідки № 139 від 15 березня 2018 року, яка видана секретарем Мліївської сільської ради громадянці ОСОБА_3 для пред'явлення в Городищенську нотаріальну контору (а.с. 17), ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживала за адресою АДРЕСА_1. На час смерті із нею постійно проживала разом та вела спільне господарство дочка ОСОБА_3

Однак, в суді першої інстанції секретар сільської ради, яка видавала вищевказану довідку вказала, що інформація в довідці є неправдивою та помилковою, оскільки при видачі довідки № 139 від 15 березня 2018 року не було звернуто уваги на відмітку в даті реєстрації ОСОБА_3

Як вбачається з паспортних даних позивача (а.с. 10), вона була офіційно зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 08 грудня 2000 року і на момент смерті спадкодавця дійсно відсутній факт реєстрації за зазначеною адресою.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували доводи позивача про те, що на момент смерті вона дійсно проживала із спадкодавцем, ні в суді першої ні в суді апеляційної інстанції надано судам не було. Крім того, в суді першої інстанції сторонами не заперечено ту обставину, що чоловік померлої ОСОБА_4 був головою двору на момент смерті останньої та 08 грудня 2000 року здійснив реєстрацію ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальної дії нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 14 червня 1994 року № 18/5, чинної на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Ця норма не передбачає альтернативи письмовим доказам вступу в управління чи володіння спадковим майном.

Отже, із наявних в матеріалах справи та встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що ОСОБА_3 не мала реєстрації за місцем проживання ОСОБА_4 на момент смерті останньої, а була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 лише 08 грудня 2000 року та знята з реєстрації за вказаною адресою 05 липня 2006 року. Будь-яких підтверджуючих даних щодо проживання у 1999 році за даною адресою, які б давали можливість суду визнати, що ОСОБА_3 вступила в управління спадковим майном суду надано не було.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає неправильним висновок районного суду про те, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті своєї матері, вступивши у володіння спадковим майном на підставі тієї обставини, що вона на момент смерті спадкодавця проживала разом з нею за адресою АДРЕСА_1 Городищенського р-ну Черкаської обл. суду.

Більше того, на думку суду апеляційної інстанції, районний суд не звернув уваги на той факт, що позивач не вчинила ніяких дій, які стверджували прийняття нею спадщини у розумінні ст. 549 ЦК УРСР. Позивач не навела належних та допустимих доказів того, що вона вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_4 у визначений законом строк.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, враховуючи наявні матеріали справи, надані сторонами докази як в підтвердження вимог позовних заяв так і їх заперечення, давши належну оцінку кожному доказу окремо та оцінивши їх в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо обґрунтованості заявленого позову в частині визнання права на земельну частку (пай), взагалі не встановив коло спадкоємців та долю спадкового майна, не дослідив чи відкривалася спадщина та помилково визнав доведеними обставини вступу позивача ОСОБА_3 в управління спадковим майном.

Оскільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 не спростувала доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позову в частині визнання права на земельну частку (пай), тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог, а в іншій не оскаржуваній частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Крім того, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, Мліївська сільська рада Городищенського р-ну при подачі апеляційної скарги сплатила 1 057 грн. 20 коп. судового збору згідно квитанції № 10 від 30 жовтня 2018 року (а.с. 62).

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволені, рішення суду в частині оскарження скасоване і в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено, тому у відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України із позивача ОСОБА_3 на користь Мліївської сільської ради Городищенського р-ну Черкаської області підлягає стягненню 1 057 грн. 20 коп. судових витрат, понесених під час розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області задовольнити.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2018 року в частині визнання за ОСОБА_3 права на земельну частку (пай), яка розташована в адміністративних межах Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області в порядку спадкування за законом, після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та мала право на земельну частку (пай), на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1 скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області судові витрати в розмірі 1 057 грн. 20 коп..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови виготовлено 18 грудня 2018 року.