ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року м.Суми

Справа №580/1475/17

Номер провадження 22-ц/788/622/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 02 лютого 2018 року, ухваленого у складі судді Чхайла О.В., у приміщенні Лебединського районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У серпні 2017 року Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області (далі по тексту - Управління) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування надміру виплаченої грошової допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що 23 жовтня 2015 року, на підставі заяви ОСОБА_1, поданої до Управління, відповідача взято на облік осіб переміщених з тимчасово окупованої території України. Починаючи з 26 жовтня 2015 року відповідачу виплачувалась допомога переміщеним особам на проживання у розмірі 1768 грн. 00 коп. Управлінням було здійснено перевірку достовірності інформації, зазначеної відповідачем в заяві про призначення допомоги, під час якої було встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1. Враховуючи те, що відповідач в період з 26 жовтня 2015 року по 31 липня 2016 року не мала права на отримання грошової допомоги, в добровільному порядку відшкодувати суму отриманої допомоги вона відмовляється, просить стягнути з ОСОБА_1 16 136 грн. 32 коп. надмірно нарахованої допомоги.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 02 лютого 2018 року в задоволенні позову Управління відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. У доводах вказує на те, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було взято до уваги те, що до 21 жовтня 2016 року на праві власності у відповідача перебувала 1/4 частина нерухомого майна, про наявність якого вона не повідомила, а тому грошова допомога їй виплачувалась безпідставно. Зазначає, що у відповідача не було підстав вважати, що вказане майно вибуло з її власності, так як жодних належних угод про відчуження вказаного майна вона не укладала, а довіреність, на яку вона посилається, таким правочином не являється.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. При цьому вказує на те, що з її боку відсутня недобросовісність набуття грошової допомоги, оскільки 1/4 частина житлового будинку не належить їй починаючи з 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виплата сум допомоги була проведена Управлінням добровільно, така виплата не є наслідком рахункової помилки, виплата була проведена за відсутністю недобросовісності з боку відповідача, а грошові суми надані фізичній особі, як засіб для існування.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову не можна, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2015 року ОСОБА_1 та її чоловіка - ОСОБА_3 взято на облік, як осіб переміщених з тимчасово окупованої території України, регіонів проведення антитерористичної операції та населених пунктів розташованих на лінії зіткнення (а. с. 9, 10, 11, 12).

26 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Управління із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а. с. 17).

Рішенням Управління від 11 грудня 2015 року ОСОБА_1 призначено допомогу переміщеним особам на проживання зі складом сім'ї вона та її чоловік - ОСОБА_3, на період з 26 жовтня 2015 року по 22 квітня 2016 року в сумі 1768 грн. 00 коп. (а. с. 16).

Рішенням Управління від 29 квітня 2016 року ОСОБА_1 призначено допомогу переміщеним особам на проживання на період з 25 квітня 2016 року по 22 жовтня 2016 року в сумі 1768 грн. 00 коп. (а. с. 19, 20).

Управлінням 18 липня 2016 року було винесено рішення про відмову ОСОБА_1 в наданні допомоги на проживання, яке було мотивоване тим, що сім'я володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО (а. с. 22).

Відповідно до розрахунку, в період з 26 жовтня 2015 року по 31 липня 2016 року переплата адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам становить 16 136 грн. 32 коп. (а. с. 24).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

У відповідності до приписів пунктів 2, 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (далі - Порядок), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї), в тому числі для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) в сумі 884 гривні на одну особу (члена сім'ї).

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Пунктом 6 Порядку (в редакції, яка діяла станом на 11 грудня 2015 року) встановлено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Згідно з пунктом 10 Порядку, уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Звертаючись 26 жовтня 2015 року та 24 квітня 2016 року із заявами про призначення щомісячної адресної допомоги ОСОБА_1 зазначила, що у будь-кого з членів сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції не має.

Однак, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 14 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1) належить 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 84 м.кв., житловою площею 50,3 кв.м. (а. с. 23).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню, зокрема, безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; а також інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно п. 11 Порядку, уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.

Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу.

У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Колегія суддів не може погодитись із доводами відповідача, в її запереченнях проти позову, про вибуття з її власності житлового будинку за вказаною адресою ще у 2004 році, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 182, ч. 4 ст. 334 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Заочним рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року, яке набрало законної сили 14 жовтня 2016 року, визнано за ОСОБА_4 право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1 (а. с. 29-31).

21 жовтня 2016 року державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ОСОБА_4 на дане домоволодіння (а. с. 28).

Тобто, право власності на вказаний житловий будинок виникло у ОСОБА_4 лише 21 жовтня 2016 року. Проживання ОСОБА_4 разом із її родиною в даному житловому приміщенні не свідчить про втрату відповідачем права власності на нього. Частку в нерухомому майні ОСОБА_1 не відчужувала, договорів купівлі-продажу не укладала.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_1 в період з 26 жовтня 2015 року по 31 липня 2016 року на праві спільної часткової власності належала 1/4 частина житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, а тому, відповідно до положень п. 6 Порядку, вона не мала права на отримання грошової допомоги на проживання. Звертаючись до Управління із заявою про її призначення, відповідач вказала недостовірні відомості про відсутність у її власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, а тому відповідач повинна була цікавитись долею належного їй нерухомого майна. Крім того, в неї були відсутні будь-які правові підстави вважати, що вона втратила право власності на дане житлове приміщення.

Висновок суду першої інстанції про те, що рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року підтверджується, що у 2004 році ОСОБА_1 продала належну їй ? частину будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, є помилковим. Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що такий факт Дворічанським районним судом Харківської області не було встановлено. Зазначена обставина не підтверджується належними доказами.

Зі змісту Порядку вбачається, що підставою для повернення сплачених сум грошової допомоги, є встановлення самого факту надання недостовірної інформації, яка впливає на її призначення.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 при зверненні із заявою про призначення грошової допомоги було надано недостовірну інформації, яка в свою чергу впливає на її призначення, нарахована та виплачена в період з 26 жовтня 2015 року по 31 липня 2016 року допомога на загальну суму 16 136 грн. 32 коп. підлягає стягненню з відповідача.

З урахуванням викладеного, у відповідності до п.п. 3) - 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову Управління та стягнення зі ОСОБА_1 на його користь 16 136 грн. 32 коп. надмірно сплаченої грошової допомоги.

Окрім того, враховуючи те, що на час звернення до суду з даним позовом Управління було звільнено від сплати судового збору, за наявності правових підстав для задоволення позову та апеляційної скарги, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, із ОСОБА_1 належить стягнути на користь держави 1600 грн. 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та на користь позивача в сумі 2400 грн. 00 коп. сплачених ним за подання апеляційної скарги.

Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відносяться до малозначних справ.

Враховуючи, що ціна позову складає 16 136 грн 32 коп., дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області задовольнити.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 02 лютого 2018 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області надмірно виплачену грошову допомогу в розмірі 16 136 гривень 32 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 600 гривень 00 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області 2 400 гривень 00 копійок понесених ним судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 травня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : С.Г. Хвостик

О.І. Собина