Справа № 569/9609/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області

в особi суддi Кучиної Н.Г.,

з участю: секретаря судового засідання Довбенко Г.В.

позивача ОСОБА_2

представника позивача адвоката ОСОБА_3

представника відповідача адвоката ОСОБА_4

представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Подкаури О.М.,

pозглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному цивільну спpаву № 569/9609/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_6, в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2012 року з ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.06.2012 року і до досягнення повноліття на 1/3 частини заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття та позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно дитини, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем по справі, ОСОБА_6, зареєструвала шлюб 03 червня 2006 року в відділі РАЦС Рівненського міського управління юстиції . Рішенням Рівненського міського суду від 05 жовтня 2012 року шлюб розірвано. За час перебування у шлюбі у них народився син, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2012 року стягнуто аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Враховуючи вік дитини, збільшення витрат пов»язаних із забезпеченням дитині необхідного рівня життя та її потреб, загальним подорожчанням рівня життя, позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дитини в бік збільшення.

В позові зазначає, що з березня 2012 року, коли ще сину не виповнився один ріквідповідач залишив сім'ю та свого малолітнього сина без коштів для існування, не цікавився його життям, не спілкується з ним, не проявляє щодо нього щонайменшої батьківської турботи, хоча мав таку можливість. Син не знає батька. Декілька разів батько бачив сина в місті, коли вона з дитиною гуляла. Ці зустрічі були випадковими і п'ятихвилинними по тривалості. ОСОБА_6 мав завжди з собою фотоапарат, яким фотографував дитину і залишав їх на вулиці повідомляючи, що він зайнятий і іде по справах по роботі. Оскільки відповідач ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, просить суд позбавити його батьківських прав щодо сина ОСОБА_8.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просять позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у запереченнях і у задоволенні позову просить суд відмовити.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що її довіритель вчасно і в повному обсязі сплачує аліменти на утримання сина, ОСОБА_7, визначені рішенням Рівненського міського суду від 05 жовтня 2012 року і не вбачає підстав для збільшення розміру аліменти, оскільки жодних підстав передбачених ст. 192 ч. 1 СК України позивачкою не вказано. Натомість, навпаки, матеріальне становище позивачки на даний час покращилося, оскільки на момент призначення аліментів позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а на даний час вона працює на поважній посаді. Натомість, відповідач отримує лише пенсію. Крім того, на даний час відповідач зобов'язаний та допомагає своїй літній матері та брату-інваліду. А тому матеріальний стан позивачки покращився, а її довірителя - погіршився.

Щодо доводів позивача про позбавлення батьківських прав її довірителя, то позивачка сама не бажає і всіляко перешкоджає зустрічам ОСОБА_6 із сином ОСОБА_8.

Рішенням органу опіки та піклування ОСОБА_6 було визначено дні побачень з сином в присутності матері, а саме: першу та третю неділю місяця з 10 год до 12 год.

Крім того, вказала, що її довіритель уклав договір страхування, який включає в себе захист і накопичення за програмою «Моя дитина» із відомою польською страховою компанією «PZU». Сплати ОСОБА_6 чималих внесків за цим договором свідчить про те, що її довіритель турбується про свою дитину і її майбутнє.

Вказує на те, що її довіритель має бажання приймати участь у вихованні сина, утримувати його, спілкуватися з ним, піклуватися про його фізичний та духовний розвиток тощо. Вважає, що підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні. Просить в позові відмовити.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Подкаура О.М., підтримавши висновок органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_8.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що живе з позивачкою в одному будинку тільки на різних поверхах. Суду повідомив, що колишнього чоловіка ОСОБА_2 не бачив, які між ними відносини не знає, від інших осіб дізнався, що вони розлучилися. Бачив неодноразово ОСОБА_10 (батька позивачки), який займається вихованням дитини, водить в садочок хлопчика, бере завжди з собою на вихідні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомила, що позивачку знає з 2014 року, про відповідача нічого не чула та не знає. На запитання суду відповіла, що їй невідомо, чи приходить відповідач, чи телефонує до сина.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомила, що знає позивачку з дитинства, проживають в одному дворі, проводять часто разом вільний час, однак відповідача жодного разу не бачила, щоб останній приходив до хлопчика. Одного разу чула телефонну розмову, оскільки була поруч ОСОБА_2, між відповідачем та позивачкою, де ОСОБА_2 просила відповідача надати дозвіл батька на вивіз дитини за кордон, на що останній відповів - 300 доларів США.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду повідомив, що позивачку знає, оскільки вона являється його донькою, а відповідач для нього був зятем та може охарактеризувати останнього з негативного боку, а саме як безвідповідального, чоловіка та батька.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_14 суду повідомив, що позивачку знає, вона його мати. Про участь відповідача у житті мами та брата йому мало що відомо, оскільки ОСОБА_6 жодного разу не бачив в хаті, по телефону не спілкувався. Батька для ОСОБА_14 замінив дідусь.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 охарактерризували відповідача, як достойну особистість, без шкідливих звичок, високоморальну людину, гарного батька.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 05 жовтня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано (а.с. 4,5).

З оглянутого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2012 рокувбачається, що з ОСОБА_6 стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 13.06.2012 року (а.с. 4,5).

З оглянутої в судовому засіданні довідки виконавчої служби вбачається, що ОСОБА_6 сплачує аліменти на утримання сина без затримок та заборгованостей, що і не заперечувалося самою позивачкою (а.с. 62).

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Як встановлено в судовому засіданні, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивач вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини, що тягне погіршення її матеріального стану.

Суд приходить до висновку, що на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. З часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Матеріальне становище позивача також погіршилося у зв'язку з інфляційними процесами у державі, подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом.

В той же час, відповідач, не є особою похилого віку, до того ж отримує пенсію за вислугою років і в змозі сплачувати аліменти на дитину щомісячно, у більшому розмірі ніж визначено попереднім рішенням суду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача, підлягає збільшенню з ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.06.2012 року і до досягнення повноліття на 1/4 частини заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, і що саме головне - інтересам дитини.

Щодо позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 батьківських прав, то суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки є недоведеними та безпідставними з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач залишив сім'ю з початку 2012 року і дитина залишилась на проживанні з матір"ю

Відповідач в судовому засіданні вказав, що мав бажання бачитись з сином, брати участь у його вихованні, однак позивачка сама не бажає і всіляко перешкоджає зустрічам ОСОБА_6 із сином ОСОБА_8.

Як встановлено судом, спроби відповідача зустрітися з сином закінчилися невдало у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 неодноразово вказувала, що син захворів.

Бажання батька бачитись та спілкуватись із сином підтверджено і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Судом встановлено, у зв"язку з тим, що ОСОБА_2 не надавала сина для побачень з ОСОБА_6 , відтак останній змушений був звернутися із заявою до органу опіки та піклування для визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Розпорядженням Рівненського міського голови від 10 вересня 2015 року № 656-р «Про визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї» був визначений спосіб участі відповідача ОСОБА_6 у вихованні свого сина ОСОБА_8, а саме визначено дні побачень з сином в присутності матері, а саме: першу та третю неділю місяця з 10 год до 12 год. (а.с. 33).

З оглянутого в судовому засіданні листа РМР ВК служби у справах дітей № 01-14/3171 від 31.12.2015 року вбачається, що у ОСОБА_2 взято пояснення, в якому остання вказує причини , які унеможливлювали зустрічі сина з батьком, а саме долучила довідки про стан хвороби дитини (а.с. 34).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 пояснили, що ім відомо, що ОСОБА_2 не дає ОСОБА_6 спілкуватися із сином, вказуючи різні причини.

Допитаний в судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 в якості свідка вказав, що з боку ОСОБА_2 вбачається цілеспрямоване перешкоджання побачень з дитиною. Він неодноразово ходив в ООП, комісія визначила дні та години побачень, але й так сина він не побачив, оскільки в телефонному режимі з ОСОБА_2, остання постійно вказує на відговорки, що стають перепоною для побачень з дитиною.

З довідки КЗ "Дошкільний навчальний заклад ясла-садок № 8" № 169 від 15.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_6 приходив у садок з метою відвідати сина, однак не зустрівся з сином через відсутність дитини в ДНЗ (а.с. 42).

З довідки КЗ "Дошкільний навчальний заклад ясла-садок № 8" № 12 від 09.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_6 дійсно звертався 08.02.2018 року та 09.02.2018 року з метою отримання інформаціії щодо почуття свого сина ОСОБА_7

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач уклав договір страхування, який включає в себе захист і накопичення за програмою «Моя дитина» із відомою польською страховою компанією «PZU». Сплати ОСОБА_6 чималих внесків за цим договором свідчить про те, що останній турбується про свою дитину і її майбутнє (а.с. 36-41).

За таких підстав, матеріалами справи підтверджено, що відповідач цікавиться сином.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, суд надає висловити думку і придає цій думці належну увагу.

Згідно положення ч. 3 ст. 171 СК суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Тобто думка дитини має бути вислухана настільки, наскільки це відповідає її найвищим інтересам.

Суд, в судовому засіданні з участю психолога, заслухав думку дитини, ОСОБА_7, який повідомив, що тата давно не бачив, з татом нікуди не ходив, останній подарунків не приносив. вказав, що хоче бути "ОСОБА_8", а не "ОСОБА_8".

Психолог в судовому засіданні пояснила, що дитина говорить словами дорослих, образ батька не сформований.

За таких підстав, оскільки, в судовому засіданні встановлено, що дитина висловлює думку словами дорослих і образ батька не сформовано, враховуючи, що відповідач бажає спілкуватись з сином, піклуватись про нього, то суд вважає, за можливе постановити рішення всупереч думки дитини.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що згідно висновку від 27.11.2017 року № 08-1822 вирішено за доцільне позбавити ОСОБА_6 батьківських прав стосовно малолітнього сина, ОСОБА_7 (а.с. 16-18).

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки висновок є недостатньо обгрунтованим, суперечить встановленим в судовому засіданні обставинам справи.

Так, судом встановлено, що засідання комісії з питань захисту прав дітей вперше відбулося 27.09.2017 року та за наслідками розгляду комісія повідомила присутнім про те, що вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_6

19 жовтня 2017 року ОСОБА_6 звернувся із заявою до органу опіки і піклування про видачу йому витягу протоколу засідання комісії стосовно нього від 27.09.2017 року, однак відповіді на своє звернення він так і не отримав. Натомість, з незрозумілих причин його знову викликали 1 листопада 2017 на засідання комісії, де повторно розглядалося питання про позбавлення його батьківських прав. Після обговорення питання, йому пояснили, що думки членів комісії розбіглися, не вистачає голосів для прийняття рішення про позбавлення, а тому дане питання буде розглядалися втретє.

Втретє комісія вирішила вже про доцільність позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав.

Така процедура розгляду та прийняття рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав свідчить про необгрунтованість висновку та винесення висновку в інтересах позивача. Оскільки, жодним нормативним актом не передбачено розгляд одного і того ж питання на запит суду одним і тим самим органом. І тим більше, не передбачено перегляд свого ж рішення за одним запитом. При чому з винесенням двох кардинально різних рішень за одним і тим же запитом суду та за одних і тих самих підстав.

Крім того, аналізуючи вказаний висновок, вбачається що орган опіки взяв до уваги лише пояснення та доводи ОСОБА_2, зовсім не надав оцінки поясненням, доводам та доказам , наданим ОСОБА_6

За таких підстав, суд визнає висновок органу опіки і піклування недостатньо обгрунтованим.

В судовому засіданні не надано доказів та судом не встановлено виключних та надзвичайних обставин, які б свідчили про недобросовісність батька та його умисне ухилення від виконання батьківських обов"язків.

Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-Хіі від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Конвенції держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини.

Судом не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо свого малолітнього сина ОСОБА_8 необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Позивач не довела суду, що спілкування відповідача з дитиною в подальшому може призвести по порушень прав та інтересів останньої.

В судовому засіданні позивачем не надано та судом не здобуто доказів, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навпаки, матеріалами справи підтверджено, що відповідач звертався в дитячий садочок з метою побачитись і поспілкуватись з дитиною, а також в органи опіки і піклування для встановлення йому днів та годин побачень з дитиною. ОСОБА_6 вчасно і постійно сплачує аліменти, постійно виявляє інтерес до дитини, однак зустрічі з дитиною не відбуваються з незалежних від нього причин.

Не встановлено в судовому засіданні і винної поведінки відповідача ОСОБА_6, свідомого нехтування ним своїми обов"язками.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо свого сина ОСОБА_8, вважаючи, що позбавлення батьківських прав не відповідає інтересам дитини.

Кеpуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав - задоволити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2012 року в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та стягувати, починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої дитини, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про позбавлення його батьківських прав відносно дитини, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області в Апеляційний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач -ОСОБА_6, місце проживання: АДРЕСА_2.

Третя особа- Органи опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, місце знаходження м.Рівне, вул. Соборна,12-а, 33000.

Суддя Н.Г.Кучина