Справа № 161/2412/18
Провадження № 2-о/161/73/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, про встановлення факту, що має юридичне значення, --

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду із даною заявою. Вимоги заяви мотивує тим, що народився 19.04.1990 в м. Луцьку. Його мамою є ОСОБА_3 (ОСОБА_4, ОСОБА_2) ОСОБА_5, яка за національністю є «німкеня», а батьком ОСОБА_4, який за національністю є «українцем». Відомості про його національність у свідоцтві про народження не зазначено. У 2013 році він з власної ініціативи змінив прізвище «Готішан» на дівоче прізвище матері «Гегер». Заявник стверджує, що завжди вважав себе німцем за національністю, виховувався у німецьких традиціях і звичаях. Його сімя та він завжди святкувала німецькі свята.

У даний час він не може реалізувати право на вибір національності, передбачене Законом України «Про національні меншини в Україні», згідно з яким громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати свою національність.

У позасудовому порядку визнати неправильність чи неповноту запису в актах громадянського стану неможливо.

З врахуванням наведеного, просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він ОСОБА_6 за національністю є «німець».

Заявник та заінтересована особа в судове засідання не зявились. Від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що згідно паспортних даних громадянина України, заявник ОСОБА_2 народився 19.04.1990 в м. Луцьку (а.с.4). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 16.12.2018 в графі відомості про батька вказано ОСОБА_4 (національність українець), в графі відомості про матір вказано ОСОБА_7 (національність українка) (а.с.5).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.12.2017 встановлено, що матір заявника, ОСОБА_3 (змінено прізвище на підставі свідоцтва про одруження від 17 лютого 2005 року (а.с.8) є німкеня.

Відповідно до ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Звертаючись до суду з заявою ОСОБА_2 просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він за національністю є «німець». Однак, даний факт не підлягає встановленню, так як в окремому провадженні встановлюються ті факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу у законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи. Таким чином, не можуть бути встановлені у судовому порядку факти щодо належності особи до певної національності.

Згідно зі ст. 3 Рамкової конвенції ОСОБА_1 Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції ОСОБА_1 Європи про захист національних меншин», кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такі особі.

В заяві не зазначено та до неї не надано заявником доказів, які б підтверджували, що встановлення факту національності породжує для заявника правові наслідки, які передбачені іноземним законодавством.

Суд враховує, що в ст.24 Конституції України закріплено рівність громадян та відсутність будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, на території України факт належності особи до будь-якої національності не тягне за собою юридичних наслідків.

Згідно зі ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Згідно вимог ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Відповідно до ст. 13 цього Закону громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські обєднання.

Як визначено у ст.15 цього Закону громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські обєднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати звязки з особами своєї національності та їх громадськими обєднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Суд вважає, що в даному випадку право на індивідуальність, передбачене ст.300 ЦК України не порушене, оскільки не зазначення в документах заявника національності «німець» не перешкоджає заявнику дотримуватися німецьких звичаїв, традицій, культури та виявляти почуття національного самоусвідомлення.

Тобто, належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в документах заявника національності німець не перешкоджає заявнику відновлювати та зберігати етнічні походженні його роду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необґрунтованою та безпідставною заяву про встановлення юридичного факту, а тому в задоволенні такої заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12,13,76-80, 259, 263, 264, 273, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24.04.2018.

Суддя Луцького міськрайонного суду Плахтій І.Б.