ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Чернівці

справа № 2-569/2009

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанська Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Ковальчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2009 року, ухваленого під головуванням судді Дячук О.О.,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя.

Заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2009 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Розділено майно, набуте за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Виділено в натурі ОСОБА_1 5-ти тонний контейнер із торговельним місцем на території КП МТК «Калинівський ринок» у м.Чернівці, торговельний сектор №1, місце 1-А.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ? вартості 5-ти тонного контейнера із торговельним місцем на території КП МТК «Калинівський ринок» у м.Чернівці, торговельний сектор №1 , місце 1-А, що складає 77 831 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

На дане рішення ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та матеріального права, просила суд скасувати заочне рішення суду першої інстанції в частині поділу майна та прийняти нову постанову, відповідно до якої виділити їй в натурі 5-тонний контейнер із торгівельним місцем на території КП МТК «Калинівський ринок» у м.Чернівці, торговельний сектор №1, місце №1-А, стягнувши з неї на користь позивача ? вартості спірного контейнера.

Зокрема, в апеляційній скарзі посилалася на те, що вона 20.02.2009 року виїхала на заробітки за кордон, і цим скористався її колишній чоловік ОСОБА_1, подавши заяву в суд про розірвання шлюбу та поділ майна. Про наявність оспорюваного рішення їй стало відомо після повернення в Україну 24 лютого 2018 року.

Вона не погоджується про виділення оспорюваного контейнеру позивачу, оскільки позивач ніколи не здійснював підприємницьку діяльність в зазначеному контейнеру. 01.03.2003 року її було визначено як користувача торгівельного місця на Калинівському ринку, вона користувалася цим контейнером і здійснювала там торговельну діяльність. А тому вважає, що саме їй слід виділити спірний торговий контейнер.

Крім цього, вона не погоджується з вартістю контейнера.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що вона давала доручення ОСОБА_4 для представлення її інтересів, в результаті чого ОСОБА_4 отримала 28.07.2009 року в рахунок сплати ОСОБА_1 суми боргу 2000 доларів США на користь ОСОБА_2 Ніякого доручення на ім»я ОСОБА_4 вона не давала і грошей не отримувала.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а заочне рішення в частині поділу майна - скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову. При цьому колегія суддів виходить з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 1995 року.

Під час шлюбу подружжям було придбано 5-тонний контейнер із торгівельним місцем на території КП МТК «Калинівський ринок» у м.Чернівці, торгівельний сектор №1, місце 1-А, з оформленням договору купівлі-продажу на ім'я відповдачки ОСОБА_2 (договір купівлі-продажу товарної біржі «Центральна» №77 від 14.03.2003 року).

На момент поділу майна, загальна вартість 5-тонного контейнера відповідно до звіту про оцінку майна становила 155662 грн.

Задовольняючи позов в частині поділу майна, суд першої інстанції виходив з того, що торговельний павільйон є неподільною річчю. Відповідач не зареєстрована як приватний підприємець та не займається підприємницькою діяльністю. В той же час, позивач є приватним підприємцем, займається підприємницькою діяльністю, а тому суд прийшов до висновку про виділення позивачу спірного торгового контейнера, зі стягненням з нього на користь відповідачки грошової компенсації в розмірі ? частини його вартості .

Проте, такий висновок суду є таким, що суперечить нормам матеріального права.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частина п'ята статті 71 СК України).

Отже, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Положення ст..365 ЦК України передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 не вносив на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, і відповідач ОСОБА_2 не давала своєї згоди на отримання грошової компенсації.

Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням вимог ст.71 СК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ 5-тонного контейнера підлягають частковому задоволенню. Ураховуючи, що спірний контейнер є неподільною річчю, слід визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у порядку поділу майна право власності по 1/2 частині 5-тонного контейнера із торговельним місцем на території КП МТК «Калинівський ринок» у м.Чернівці, за кожним та залишити вказаний контейнер у їх спільній частковій власності.

Крім цього, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Копія заочного рішення від 29.04.2009 року їй була вручена лише 05.03.2018 року. А тому посилання суду першої інстанції в ухвалі про залишення заяви відповідачки про перегляд заочного рішення без задоволення є такими, що не відповідають матеріалам справи.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи те, що у справі допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір в розмірі 1167,46 грн. Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, то колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір в розмірі 583,73 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2009 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя скасувати.

Позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по ? частині 5-тонного контейнера із торговельним місцем на території КП МТК «Калинівський ринок» у м.Чернівці, торговельний сектор №1, місце №1-А.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 583,73 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови 17 грудня 2018 року складений.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І.Владичан

І.М.Литвинюк