Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

6 листопада 2018 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Строган Л.В., позивача ОСОБА_1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області про визнання права власності на будівлю контори та скасування рішення виконавчого комітету Вільшанської сільської ради Романівського району №65 від 25 липня 2012 року, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В :

19 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Романівського районного суду Житомирської області з позовом, в якому просить визнати за ним та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 право власності на будівлю контори, яка розташована по вул. Центральній,1 в с. Вільха Романівського району Житомирської області, яка на підставі протоколу зборів співвласників майна реформованого КСП " Маяк" від 19 липня 2012 року та акту приймання-передачі від 19 липня 2012 року була передана останнім у рахунок погашення майнових сертифікатів. Окрім цього, посилаючись на безпідставність відмови Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області в оформлені права власності на вищевказану будівлю контори, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області № 65 від 25 липня 2012 року.

Відповідачем було заявлено про застосування позовної давності до вимог ОСОБА_1

Позивач, підтримавши доводи позовної заяви, просить його позов задовольнити. Водночас, щодо спливу позовної давності, ОСОБА_1 вказав, що про порушення свого права йому стало відомо у 2017 році, тому строк позовної давності ним не пропущено.

Суд, дослідивши письмові докази, що надані сторонами, дійшов висновку, що у задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Статею 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.

Судом встановлено, що за наслідком розгляду заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо оформлення права власності на нерухоме майно, в тому числі і на будівлю контори по вул. Центральній,1 в селі Вільха Романівського району Житомирської області, рішенням виконавчого комітету Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області від 25 липня 2012 року № 65 в оформленні такого права останнім було відмовлено у зв"язку з недостатністю підтверджуючих документів.

Водночас, ОСОБА_1 вказує, що про результат розгляду поданої ним разом із ОСОБА_2 заяви про оформлення права власності на нерухоме майно він дізнався тільки 2 червня 2017 року.

У правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року (справа № 6-2469цс16), зазначено, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 2205/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 Цивільного процесуального кодексуУкраїни (далі ЦПК України), про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 29 жовтня 2014 року ( справа № 6-152цс1) .

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, доводи ОСОБА_2, що про наявність рішення виконавчого комітету Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області від 25 липня 2012 року № 65, яким йому та ОСОБА_2 було відмовлено в оформленні права власності, він дізнався лише 2 червня 2017 року, суд відхиляє.

Керуючись статтями 256 -268 ЦК України та 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя С.В. Бабич