Справа № 755/308/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

секретарів Бурячек О. В., Томіленко В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - не з'явився,

третя особа - не зЧявилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2, звертаючись до суду, просила позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2018 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що у сторін народилась спільна донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Представник заявника зазначає, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, не займається вихованням дитини, не дбає про її стан здоров'я та розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не виявляє бажання спілкуватись з донькою, хоча зі свого боку позивач не чинить жодних перешкод для спілкування батька з дитиною. Зважаючи на те, що відповідач, як батько дитини, самоусунувся від виховання дитини, байдуже ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, ігнорує інтересами дитини, не бажає цікавитись життям та здоров'ям дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, дає підстави позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати відзив на позов не скористався.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Судом встановлено, що у сторін народилась спільна дитина - донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками дитини записані: батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження, яке видане повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с.5)

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Враховуючи, що в межах даного спору Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, проігнорувала вимоги суду, надати висновок щодо доцільності відповідача позбавити батьківських прав, суд обмежився зібраними у справі доказами.

Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними справі доказами, малолітня дитина залишилась проживати разом з матір'ю, перебуває на повному її утриманні, батько дитини самоусунувся від виховання дитини, не дбає про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, до подання позову до суду спору між батьками щодо місця проживання дитини та визначення порядку спілкування та виховання дитини не виникало, з такими вимогами до суду батько дитини не звертався.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Виходячи зі змісту п. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

На підтвердження обставин ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, позивачем заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_6. ОСОБА_7, яке задоволено судом в підготовчому судовому засіданні.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6. ОСОБА_7, пояснили, що на даний час позивач проживає разом з дитиною, вона сама займається вихованням дитини, живе життям та інтересами дитини, яка перебуває на її повному утриманні, протягом тривалого часу відповідач взагалі не навідувався до дитини, життям та здоров'ям дитини не цікавиться, не приходив до дитячого садочку, свідку невідомо жодних обставин, які б давали підстави вважати, що позивач перешкоджає батьку спілкуватись з дитиною, який в свою чергу не робить жодних кроків для налагодження відносин з донькою та не маю наміру приймати участь у вихованні дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Враховуючи вищевикладені обставини, позицію позивача, яка в судовому засіданні висловила свої міркування щодо підстав позову та наполягала на позбавлені відповідача батьківських прав, оскільки він самоусунувся від вихованням дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не має бажання та не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров'ям, тому позивачем прийнято свідоме виважене рішення звернутись з цим позовом до суду.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним обставини ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, який самоусунувся від виховання та спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, та ураховуючи інтереси малолітньої дитини, що у сукупності дає підстави позбавити батьківських прав батька дитини, з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7,141,159 СК Українивипливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, ці обставини доведено належними та допустимими письмовими доказами та показами свідків, які підтвердили факт ухилення батька від виконання своїх обов'язків відносно малолітньої дитини, тому з урахуванням інтересів дитини в силу її віку, та спираючись на норми чинного законодавства, суд вважає доведеними обставини ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що дає підстави позбавити його батьківських прав з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, батько дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 19, 121, 125, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки міста Києва, громадянки України.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ст. 284 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я