АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.

при секрераті: Радько О.М.

за участі представника відповідача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна"

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначало, що 02 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №ML-D00/119/2008, згідно з п. 2 якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 40 408,50 швейцарських франків на споживчі цілі.

В забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором, 02 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір поруки №SR-D00/119/2008, згідно з яким поручитель зобов'язалась перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором №ML-D00/119/2008 від 02 квітня 2008 року.

Також вказувало, що 10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, відповідно до яких банк відступив, а позивач прийняв на себе всі права та обов'язки за кредитним договором.

Посилаючись на те, що в зв'язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобо-в'язань, залишок заборгованості по тілу кредиту за вказаним кредитним договором станом на 28 жовтня 2015 року складає 29 269,60 швейцарських франків, - позивач просив стягнути зазначену суму боргу солідарно з боржника та поручителя.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в повному обсязі.

На апеляційну скаргу свій відзив надав відповідач ОСОБА_4, в якому, спростовуючи доводи апелянта, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2016 року - без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір №ML-D00/119/2008. Відповідно до п. 2 даного кредитного договору Банк надає Відповідачу кредит в сумі 40 408, 50 швейцарських франків. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 02 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір поруки №SR-D00/119/2008, згідно з яким поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором №ML-D00/119/2008 від 02 квітня 2008 року.

Так, згідно п. 1.1 ст. 1 договору поруки, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5, остання взяла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань перед кредитором у повному обсязі.

За умовами пункту 1.2 ст. 1 цього ж договору поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, відповідно до яких банк відступив, а позивач прийняв на себе всі права та обов'язки за кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 01 жовтня 2011 року надіслало поручителю ОСОБА_5 досудову вимогу про дострокове виконання зобов'язань за Кредитним договором №ML-D00/119/2008 від 02 квітня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 /а. с. 114-115/.

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості по тілу кредиту за вказаним кредитним договором в сумі 29 269,60 швейцарських франків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна", суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх доводів, факт порушення боржником зобов'язань, які виникли з кредитного договору №ML-D00/119/2008 від 02 квітня 2008 року має ознаки припущення, а тому суд позбавлений можливості перевірити наявність даного факту в цілому, та дослідити розрахунок заборгованості за даним кредитним договором, з'ясувати період утворення заборгованості, а відтак і встановити обсяг зобов'язань між сторонами.

Окрім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителя, районний суд дійшов висновку, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" пропущено шестимісячний строк, встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України для пред'явлення позову до поручителя про сплату заборгованості за кредитом, оскільки у зв'язку з направленням банком 01 жовтня 2011 року до ОСОБА_5 вимоги про дострокове погашення заборгованості, цей строк позивачем не дотриманий.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позико-давцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір №ML-D00/119/2008 на суму 40 408,50 швейцар-ських франків із строком повернення кредиту до 07 квітня 2023 року та сплатою 4,49 % річних + FIDR. В забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором, 02 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір поруки №SR-D00/119/2008,згідно з яким поручитель зобов'язалась перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №ML-D00/119/2008 від 02 квітня 2008 року.

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до яких банк відступив, а позивач прийняв на себе всі права та обов'язки за вказаним кредитним договором /а.с. 27-38/.

Посилаючись на те, що в результаті укладення договору факторингу відбулася заміна кредитора та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуто право вимоги до відповідачів, які своїх зобов'язань за кредитним договором не виконують, внаслідок чого станом на 28 жовтня 2015 року утворилася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 29 269,60 швейцарських франків, позивач просив стягнути її з відповідачів у солідарному порядку.

В той же час матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на предмет підтвердження видачі банком кредиту за Кредитним договором №ML-D00/119/2008 від 02 квітня 2008 року в сумі 40 408,50 швейцарських франків.

За наявними у справі доказами, ОСОБА_4, згідно заяви на видачу готівки №8 від 08 квітня 2008 року, отримав в ЗАТ «ОТП БАНК» за кредитним договором №ML-D00/119/2008 від 02 квітня 2008 року 5 000 доларів США та згідно заяви на видачу готівки №9 від 08 квітня 2008 року - 110 753 грн. 63 коп. /а. с. 112-113/.

В матеріалах справи відсутні також належні докази щодо підтвердження періоду та суми заборгованості ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором, не надано копії первинних документів, виписки з позичкового рахунку, на підставі яких можливо дослідити обсяг виданих позичальнику кредитних коштів, а також погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами.

Надана позивачем кредитна заявка від 08 квітня 2008 року, відповідно до якої ОСОБА_4 просив видати йому транш в розмірі 28 023,72 швейцарських франків шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок №2523 відкритий на його ім'я у ЗАТ «ОТП Банк», не є підтвердженням факту отримання цих коштів боржником саме в швейцарських франках, та окрім того, спростовує доводи Банку про надання кредитну в сумі 40 408,50 швейцарських франків /а. с. 145/. Також приєднана до позовної заяви інформація про наявність розміру заборгованості за кредитним договором від 02 квітня 2008 року /а. с. 17-18/ за своїм змістом та суттю, за відсутності інших доказів, не є належним підтвердженням факту наявності заборгованості у конкретному розмірі, та не є розрахунком заборгованості, а лише констатує розмір такої заборгованості, визначеної позивачем в поданій до суду позовній заяві, з зазначенням дат та сум погашення боргу, без будь-яких даних щодо розподілу сплачених боржником коштів.

Між тим, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За роз'ясненнями, наведеними в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

В той же час, твердження позивача про наявність заборгованості за кредитом в сумі 29 269,60 швейцарських франків є виключно припущенням, оскільки не підтверджено ні належним розрахунком, а ні первинними банківськими документами, ні виписками по рахункам та оспорюється відповідачем.

Отже, з урахуванням ненадання позивачем належних доказів на обґрунтування позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на його недоведеність.

За нормами ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'яза-ння, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Договором поруки №SR-D00/119/2008 від 02 квітня 2008 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2011 року банк направив поручителю ОСОБА_5 письмову досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, а з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором ТOB «ОТП Факторинг Україна» звернулося лише у листопаді 2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Пред'явивши вимогу про дострокове погашення кредиту, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки в договорі не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-190 цс14; від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2239цс15 та від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16, в яких були встановлені подібні право-відносини.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові до поручителя, оскільки порука припинилась відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України. Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування - не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ Бондаревська С.М. Судді: /підписи/ Кривчун Т.О. Кузнєцова О.Ю.

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.