Провадження № 2/331/413/2018
Справа № 331/5958/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю представників :

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 18 травня 2016 року в сумі 158 125, 00 грн.

Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що 18 травня 2016 року позивач і відповідач ОСОБА_4 уклали у письмовій формі договір позики ( далі договір), за яким позивач передає у власність відповідачу грошові кошти в сумі 158 130, 00 грн. ( п.1 договору), а відповідач зобов»язується повернути позивачу таку ж саму суму грошових коштів ( суму позики) в строк не пізніше 31 серпня 2016 року ( п.п. 1,4 договору).

Станом на вересень 2016 року відповідач суму позики у строк та в порядку, передбаченому умовами договору, не повернув, що і стало підставою до звернення до суду вказаним позовом.

Як на правові підстави заявленої вимоги позивач посилається на статті 1049, 1050, 1047 ЦК України.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2016 р. позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу позики в розмірі 158 125, 00 грн. і судовий збір у сумі 1 581, 25 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2017 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6.12.2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики скасовано, справу призначено до розгляду.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 « Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Цивільний процесуальний кодекс України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017 набрав чинності 15.12.2017 року.

В суді встановлено, що провадження у цій справі відкрито до набрання чинності вказаної редакцією Кодексу.

Отже, ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2018 року (а.с.68-69) справу призначено у підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 березня 2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті ( а.с.88).

В суді представник позивача на позовній вимозі свого довірителя наполягав, просив суд її задовольнити з підстав, викладених по тексту позову, додатково зазначивши, що фактично додатком до договору позики від 18.05.2016 р. є власноручно написана та підписана ОСОБА_4 розписка від 18 травня 2016 року про отримання ним суми позики в розмірі 158 125,00 грн.

Представник відповідача проти позову заперечує, просить у задоволенні позовної вимоги відмовити.

Заперечення проти позову мотивує тим, що грошові кошти за договором позики від 18.05.2016 року ОСОБА_4 отримані не були. Договір позики укладався для фіксації раніше отриманих грошей за виконання послуг по розробці проекту водовідведення, по отриманню від ПАТ « Запоріжсталь» технічних умов, технічної документації на водовідведення стоків до шламонакопичувача погодження для ТОВ « Техенергохім». Отже фактично між ними було укладено не договір позики, а договір про надання послуг.

Окрім того, зазначає, що факт отримання ОСОБА_4 грошових коштів за договором позики від 18.05.2016 р. належним чином позивачем не доведено.

Суд, заслухавши вступні слова представників сторін, кожного в окремості, з»ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 18 травня 2016 року між ОСОБА_3 ( Позикодавець) та ОСОБА_4 ( Позичальник) було укладено у письмовій формі договір позики ( а.с.29-30).

Згідно пункту п. 1 договору Позикодавець надав Позичальнику у власність грошові кошти в сумі 158 130,00 грн.

Позика є безпроцентною, про що зазначено у пункті 2 вказаного договору.

Відповідно до пункту 3 договору позика надається готівкою ; факт одержання позики підтверджується підписом Позичальника на цьому договорі.

Строк повернення позики, як зазначено у пункті 4 договору, встановлений не пізніше ніж 31 серпня 2016 року.

Встановлений в суді факт укладення сторонами 18.05.2016 року договору позики підтверджується належним та допустимим доказом - викладеним у письмовій формі договором позики від 18.05.2016 року, оригінал якого міститься в матеріалах справи ( а.с.29-30).

Факт отримання ОСОБА_4 зазначених у договорі позики грошових коштів підтверджується його підписом під вказаним договором , що передбачено пунктом 3 договору та наявним в матеріалах справи оригіналом розписки від 18 травня 2016 року, власноручно виконаною відповідачем про отримання ним грошової суми в розмірі 158 125,00 гривень ( а.с.29 зв.).

В суді встановлено, що відповідачем сума позики у вищезазначеному розмірі позивачеві не повернута у повному обсязі, що свідчить про встановлення факту порушення прав позивача ОСОБА_3 незаконною бездіяльністю з боку відповідача ОСОБА_4, яка підлягає судовому захисту.

Встановлені в суді спірні правовідносини регулюються Параграфом 1 Главою 71 ЦК України, зокрема статтями 1046, 1047,1049, 1050 ЦК України.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із змісту частин першої та другої статті 1047 ЦК України вбачається, що договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження його укладення та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти, тощо) у строк та в порядку, встановлені договором ; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

З частини першої статі 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_3 є законною, оскільки ґрунтується на вищезазначених положеннях матеріального права ; обґрунтованою, оскільки базується на належних та допустимих доказах, а отже такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно позиції відповідача щодо заявленої позовної вимоги, слід зазначити наступне.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства засадами судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності сторін, встановлений у Основному Законі України, знайшов своє відображення у статті 12 ЦПК України, якою передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, пункт четвертий ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2018 року у цій справі було призначено підготовче судове засідання ( а.с.68-69), з одночасним встановленням відповідачу строку для подання відзиву на позов, в якому викладаються заперечення проти позову, із роз»ясненням положень частини п»ятої статті 178 ЦПК України.

Не зважаючи на вимоги процесуального Закону, викладені в ухвалі суду від 15.01.2018 року, роз»яснення процесуальних прав учасникам процесу, зокрема представнику відповідача, який був присутнім у кожному судовому засіданні, письмовий відзив на позов суду не був наданий, як і не було надано суду зі сторони відповідача жодного доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову або на спростування доводів позивача.

На підставі викладеного, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що грошові кошти за договором позики від 18.05.2016 року ОСОБА_4 отримані не були ; - договір позики укладався для фіксації раніше отриманих грошей за виконання послуг по розробці проекту водовідведення, по отриманню від ПАТ« Запоріжсталь» технічних умов, технічної документації на водовідведення стоків до шламонакопичувача погодження для ТОВ « Техенергохім» ; - фактично між ними було укладено не договір позики, а договір про надання послуг.

Крім того, ані відповідач, ані його представник не послалися на норми матеріального та процесуального права, якими б підтверджувалася їх позиція або спростовувалася б позиція позивача.

Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує у відповідності до частин першої та другої статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст.1046,1047,1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1 Лукашевича ( колишня - вул. Жовтнева), буд. №2 ; фактичне місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІПН : НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 ( зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_3) суму боргу за договором позики від 18 травня 2016 року в розмірі 158 125, 00 грн. ( сто п»ятдесят вісім тисяч сто двадцять п»ять гривень 00 копійок) та судовий збір в розмірі 1 581, 25 грн. ( одна тисяча п»ятсот вісімдесят одна гривня 25 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення .

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення буде складено 27 квітня 2018 року.

Суддя : Н.Г.Скользнєва

20.04.2018