Справа № 303/5990/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 листопада 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Фазикош Г.В.

за участі секретаря - Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04 квітня 2018 року (головуючий суддя Монич В.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського історичного музею Замок «Паланок», третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Мукачівська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовувала тим, що є власником земельної ділянки, площею 0,341 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно з № 53774286 від 22.02.2016 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 23.10.2015.

Дана земельна ділянка є суміжною до дороги, яка веде до пам'ятки архітектури національного значення Замок «Паланок» (далі - Замок «Паланок») - вул. Замкова Гора. Уздовж цієї дороги розташовані металеві перила, які заважають вільному проходу до її земельної ділянки.

Вказана дорога відноситься до земель загального користування, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 23.10.2015 та є єдиним способом потрапити на земельну ділянку позивача.

Зазначала, що направляла звернення до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради з проханням усунути перешкоди в користуванні їй приватною власністю, на що отримала відповідь що перила є елементом благоустрою для обслуговування Замку «Паланок».

Посилаючись на дані обставини, просила зобов'язати Мукачівський історичний музей усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: Закарпатська область, м.Мукачево, АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 шляхом демонтажу частини перил, що прилягають до неї з боку вул. Замкова Гора, протяжністю 2 (два) метри.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.грудня 2017 року позов було задоволено. Таке рішення було скасовано ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 07 березня 2018 року.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 04 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

На це рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1, у якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні її позову посилаючись виключно на те, що вона відчуживши частину земельної ділянки, самостійно позбавила себе права заїзду з вул. Куруців. Суд не врахував, що відчужуючи земельну ділянку вона розраховувала на вхід з вул. Замкова Гора, яка відноситься до земель загального користування. Крім того, відповідачами не надано жодних правовстановлюючих документів на спірні перила, а тому не можна стверджувати, що вони є елементом благоустрою, а також, що на них поширюється дія охоронного договору №168.

У відзиві на апеляційну скаргу директор Замку «Паланок» просив рішення суду залишити без змін.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивач, вважаючи доводи та міркування відповідача хибними, просила задовольнити апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,341 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 53774286 від 22.02.2016 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 23.10.2015 року (а.с.8-13).

З кадастрового плану до земельної ділянки та опису меж вбачається, що така межує: по лінії від А до Б - землі загального користування (вул. Куруців); від Б до В - ОСОБА_3; від В до Г - ОСОБА_1; від Г до А - ОСОБА_4

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася до Мукачівського історичного музею замок «Паланок» із заявою про демонтаж перил, які знаходяться на під'їздній дорозі до Замку «Паланок», і листом від 20.09.2017 у вчиненні таких дій відмовлено (а.с.16).

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Дана норма кореспондується зі ст. 152 ЗК України, згідно якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В той же час, відповідно до приписів ч.ч.2, 3, 6 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Зокрема, згідно ч.3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до п. е) ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Статтею 112 ЗК України передбачено, що охоронні зони створюються) навколо особливо цінних природних об'єктів, об'єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів.

Згідно з ч.2 ст. 54 Закону України навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам'яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам'яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Відповідно до ч.3 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 16, ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них; генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту; на підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно даних генерального плану м. Мукачево, заїзд на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 передбачений виключно з боку вулиці Куруців. Жодного заїзду на земельну ділянку позивачки з боку вулиці Замкова Гора генеральним планом не передбачено. При цьому слід відхилити посилання апелянта на недоведеність даної обставини, оскільки крім матеріалів інвентарної справи на будинок (генеральний план) (а.с.86, 88), дана обставина підтверджується також, викопіюванням з ситуаційного плану АДРЕСА_1, затвердженого ДП «Закарпатгеодезценр» (а.с.87).

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що за адресою АДРЕСА_1, знаходяться дві земельні ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, власником якої є позивач та стосовно якої виник спір, та з кадастровим номером НОМЕР_2, і саме з останньої земельної ділянки наявний безпосередній виїзд на вулицю Куруців. При цьому з договору купівлі-продажу від 26.11.2016 вбачається, що позивач відчужила земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 гр. ОСОБА_5 (а.с.99-101).

Тобто позивачка, будучи власником обох земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1, відчужила одну з них, через яку був передбачений виїзд на дорогу загального користування, чим самим самостійно позбавила себе такого виїзду, про що суд вірно вказав у своєму рішенні. При цьому відчужуючи таку ділянку, позивач достеменно повинна була усвідомлювати наслідки вчинення такої дії. Натомість самостійно та усвідомлено обмеживши своє право, позивач наразі пред'явила негаторний позов з метою його захисту, шляхом влаштування їй проїзду на земельну ділянку, який не передбачений генеральним планом.

В той же час, можливість заїзду на земельну ділянку, належну позивачеві, може бути забезпечена через відчужену ОСОБА_1. земельну ділянку шляхом встановлення земельного сервітуту

Крім того, частина земельної ділянки, на якій розташовані перила, є елементом благоустрою для обслуговування пам'ятки архітектури національного значення Замку «Паланок», дана територія відноситься до спеціального режиму охоронної зони, що підтверджується листом Мукачівської міської ради від 05.09.2017 (а.с.14) та охоронним договором на користування нежитловими приміщеннями нерухомого пам'ятника архітектури національного значення, охоронний № 168, Замок «Паланок» XIV-XVIII ст. в м. Мукачеве, Замкова гора, Закарпатської області (а.с.54-58). Ще у 2007 році було проведено реконструкцію під'їзної дороги, про що Відділом капітального будівництва Мукачівського міськвиконкому по рахунку Мукачівського історичного музею було проведено відповідний запис (а.с.35).

Твердження апелянта по недоведеність факту поширення дії вказаного охоронного договору на спірні перила є безпідставним, позаяк з договору вбачається, що такий поширюється на всю територію пам'ятки архітектури (Замок «Паланок»), в тому числі й на елементи благоустрою, до яких відносяться спірні перила.

Таким чином на під'їзну дорогу Замкова Гора діють певні обмеження охоронної зони згідно ч.2 ст. 54 ЗК України та ч.3 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», а відтак здійснення якихось перепланувань без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини не допускається.

При цьому позивачем не залучено у якості відповідача відповідний орган охорони культурної спадщини, а саме Управління культури Закарпатської ОДА, і питання про залучення до участі у справі співвідповідача судом першої інстанції не вирішувалось. Проте, зважаючи на те, що підстав для задоволення позову - немає, судова колегія вважає, що таке порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Рішення місцевого суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2018 року.

Головуюча:

Судді: