Справа № 646/3073/18
№ провадження 2/646/1151/2018
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.11.18 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м.Харкова:
в складі: головуючого судді Теслікової І.І.,
за участі секретаря Ротач К.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права власності, -
ВСТАНОВИВ:
У травні 2018 року позивач звернулась в суд із позовом, яким просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_1 1 / 2 частки в праві власності нежитлових будівель літ. «Б-1» загальною площею 197,4 кв.м, літ. «В-1» загальною площею 83,5 кв.м., літ «Г-1» загальною площею 105,0 кв.м, літ «Д-1» загальною площею 9,0 кв.м., нежитлові приміщення 1-го поверху № 1,2 в літ. «Е-1» загальною площею 26,1 кв.м.,загальною площею 421,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 та зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстраційного обліку у вказаному майні.
В обґрунтування позову зазначено, що 20 січня 2018 року ОСОБА_1 , разом із ОСОБА_3 придбали у власність по 1 / 2 частки нежитлових будівель, що розташовані заадресою: АДРЕСА_1 .
В ході користування та розпорядження вищевказаним майном, підготовкою документів для отримання права власності на земельну ділянку, власникам стало відомо, що за вказаною адресою зареєстрована особа, яка не є, а ні колишнім власником нежитлових переміщень, а ні членом його родини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зазначенням в паспорті громадянина України місця реєстрації: АДРЕСА_2 . Зареєстрований з 03.04.1990 року.
В той же час, вищевказані нежитлові будівлі ніколи не були житловим фондом, що підтверджується технічною документацією МЕТІ (копія надається). Раніше, за часів в СРСР дані будівлі були військоматом, згодом належали Обласній громадській організації «Слобожанський козачий округ «СКО». Є офіційні запити колишнього власника головного отамана ХОГО «СКО» та відповіді відповідних органів щодо власників спірного майна та приналежності його до нежитлового фонду, а також відповідь директора КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, про те, що за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 31.12.2012 року в БТІ не зареєстровано. Тоді як відповідно до відповіді Адресно-довідкового бюро від 06.04.2018 року, місце реєстрації ОСОБА_2 значиться як АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 18.05.2018 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 06.08.2018 року справу прийнято в провадження судді Теслікової І.І.
У встановлені законом строки відповідач відзив на позов не надав.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).
Згідно з копії договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського територіального округу Бідонько Л.Л., та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію власності та технічної документації, нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається із нежитлових будівель літ. «Б-1» загальною площею 197,4 кв.м, літ. «В-1» загальною площею 83,5 кв.м., літ «Г-1» загальною площею 105,0 кв.м, літ «Д-1» загальною площею 9,0 кв.м., нежитлові приміщення 1-го поверху № 1,2 в літ. «Е-1» загальною площею 26,1 кв.м. загальною площею 421,0 кв.м. є нежитловим.
ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацію відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З аналізу норм цивільного законодавства України випливає, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Разом з тим, Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Наведене свідчить, що за захистом свого порушеного права особа може звернутися з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування саме жилим приміщенням і лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості наймача або члена його сім`ї, члена ЖБК або члена сім`ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на те причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, зокрема, відповідно до ст. 71 ч. 1, 72 ЖК УРСР понад шести місяців та відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України понад один рік.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України.
Захист прав це передбачені законом способи охорони прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в межах заявлених позовних вимог передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування нежитловим приміщенням відсутні, а відтак у задоволенні вимоги необхідно відмовити. Так, положенням ЖК України передбачено спосіб захисту порушеного права шляхом визнання особи такою, що втратила право користування саме житловим приміщенням.
У зв`язку з чим захистити порушене право позивача у спосіб зазначений у позовній заяві судом не вбачається можливим.
Що стосується позовної вимоги про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою, то слід зазначити наступне.
Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже підстав для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою не вбачається.
Судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя Теслікова І.І.