Справа № 462/7070/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1, розглянувши у приміщенні суду у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський науково дослідний радіотехнічний інститут» про стягнення середнього заробітку, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 08.11.2018 року звернулася до Залізничного районного суду м. Львова з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» середній заробіток за час несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 20 442,10 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн.

В обґрунтування позову покликається на те, що працювала у Державному підприємстві «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» та звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України 14.08.2018р. У день звільнення з позивачкою не було проведено розрахунок, що підтверджується довідкою відповідача від 14.08.2018р. №278 про суму заборгованої заробітної плати. Належні на день звільнення грошові кошти були виплачені їй в результаті примусового стягнення з відповідача. Відповідач видав ОСОБА_2 довідку від 14.08.2018р. №279, відповідно до якої середньоденний заробіток позивачки становить 385,70 грн., а середньомісячний - 8099,70 грн. Оскільки вона була звільнена 14.08.2018р., а грошові кошти отримала 25.10.2018р., ОСОБА_2 вважає, що відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за весь період затримки в сумі 20442,10 грн. У звязку із чим позивачка звернулась до суду із позовом, який просить задовольнити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено відповідачу пятнадцятиденний строк з для вручення даної ухвали для відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу пятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Також розяснено сторонам, що відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі відповідач отримав 27.11.2018 року, про що свідчить рекомендований лист, що повернувся до суду 28.11.2018 року.

Представник відповідача подав до суду відзив, в якому зазначив, що застосування положень ст.117 КЗпП України можливе у випадку недоведеності роботодавцем відсутності у цьому своєї вини, вважає, що арешт державною виконавчою службою рахунків ДП ЛНДРТІ є підставою відсутності вини останнього. Крім того відповідач стверджує, що станом на 28.10.2018 року повністю погасив заборгованість перед позивачем.

Крім того, представник відповідача, разом із відзивом на позовну заяву подав до суду клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та клопотання про розгляд вищевказаної справи в порядку загального позовного провадження.

Згідно ст. 277 ЦПК України, питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ч.1 ст. 276 ЦПК України гласить, що клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститись у ній.

Представник позивача звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовною заявою 08.11.2018 року та станом. 07.12.2018 року відповідач скористався своїм правом та подав відзив на позовну заяву.

Від так, з урахуванням положень ст. 277 ЦПК України, суд приходить до переконань, що у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження слід відмовити, оскільки питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі, а не на стадії розгляду справи по суті.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 прийнята на роботу у ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» 22.09.2015 року на підставі наказу №73-п від 21.09.2015 року та була звільнена 14.08.2018 року на підставі наказу №16-п від 14.08.2018 року за власним бажанням,у відповідності до положень ч.3 ст.38 КЗпП України.

У день звільнення з ОСОБА_2 не було проведено розрахунок, що підтверджується довідкою відповідача від 14.08.2018р. №278 про суму заборгованої заробітної плати./а.с.6/

Належні на день звільнення грошові кошти були виплачені позивачці в результаті примусового стягнення з відповідача, що стверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 25.10.2018р. по виконавчому провадженню №57396380./а.с.8/

Відповідно до довідки від 14.08.2018р. №279 середньоденний заробіток ОСОБА_2 становить 385,70 грн., а середньомісячний - 8099,70 грн./а.с.7/

Відповідно до ч.2 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно ч. 1ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03.07.2013 у справі № 6-64цс13.

Судом встановлено, що ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» не дотримало вимог ст. 116 КЗпП України та в день звільнення ОСОБА_2 не виплатило їй належні при звільненні суми.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині відсутності права позивача застосувати положення ст.117 КЗпП України, оскільки невиконання роботодавцем вимог ст. 116 КЗпП України є триваючим правопорушенням і законодавство України не позбавляє такого права у разі ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати чи звернення такого до виконання в примусовому порядку. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-159цс13, що невиконання роботодавцем вимог ст. 116 Кодексу законів про працю України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 зазначеного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від такої відповідальності. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13.

Згідно з п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Пунктами 6, 20, 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_2 відбулося 14.08.2018 року, середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме червень і липень 2018 року.

Згідно з довідкою ДП ЛНДРТІ №279 від 14.08.2018 (а.с.7) середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 за червень - липень 2018 року складає 385,70 гривень. Середньомісячне число робочих днів становить 21.

Враховуючи режим роботи позивача, період затримки розрахунку при звільненні з 14.08.2018 року до 25.10.2018 року включно, складає 53 робочих дні, а тому сума, яка підлягає до стягнення без врахування обов'язкових податків і зборів складає 20 442,10 грн. (385,70 грн. середньомісячний заробіток х 53 місяців).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.47, 115-117 КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати», суд -

Ухвалив:

позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський науково дослідний радіотехнічний інститут» про стягнення середнього заробітку - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» (, п/р 8328 у АТ «Укрексімбанк», МФО 322313, місцезнаходження м. Львів, вул.Наукова,7) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, Петлюри, 28, кв. 149, НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) середній заробіток за за час несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 20 442 (двадцять тисяч чотириста сорок дві) грн. 10 коп. (без врахування обов'язкових податків і зборів).

Стягнути з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» (, п/р 8328 у АТ «Укрексімбанк», МФО 322313, місцезнаходження м. Львів, вул.Наукова,7) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, Петлюри, 28, кв. 149, НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17.12.2018 року.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Н.М. Румілова