АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 646/6644/17

Провадження № 22-ц/790/1599/18

07 травня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Піддубного Р.М.

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2017 року( суддя Теслікова І.І.) по цивільній справі №646/6644/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання права та включення до переліку вкладників,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання права та включення до переліку вкладників.

В обґрунтування позову зазначає, що 11 квітня 2016 року між ним та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено Договір №980-032-000219627, тип договору «Суперкапітал (Новий),за яким ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» прийняв від нього кошти 30000 гривень на строк не більше 182 дні.

26 квітня 2016 року між ним та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено Договір №980-032-000228632, тип договору «Суперкапітал (Новий), за яким ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» прийняв кошти у сумі 13000 гривень на строк не більше 365 дні.

На виконання цих договорів у ПАТ «Банк Михайлівський» відкрито поточні рахунки №2702 та №2701, які використовувалися для поповнення та зняття готівкових коштів через касу банку, для безготівкових зарахувань та повернення коштів.

24 січня 2017 року уповноважена особа уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив його про переказ (транзакцію) ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року в сумі 30000гривень з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-032-000219627 від 11 квітня 2016 року» на рахунок №2701 та про переказ (транзакцію) ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року в сумі 13000, 00 гривень з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-032-000228632 від 26 квітня 2016 року» на рахунок №2701. Також, листом повідомлено про нікчемність вказаних договорів.

Він звертався до відповідача з проханням включити його до переліку вкладників та відшкодувати кошти у розмірі 13000 гривень та 30 000 гривень за вкладами, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку.

Однак, Уповноваженою особою на ліквідацію Банку повідомлено про відсутність правових підстав для включення інформації до переліку рахунків за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Відповідач безпідставно не вніс його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки на момент віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних з 19 травня 2016 року на його розрахунковому рахунку відкритому у ПАТ «Банк Михайлівський» знаходилися грошові кошти, що належать йому.

Просить суд визнати його право на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 13000 гривень та 30 000гривень; зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 13000 гривень та 30 000 гривень та стягнути з відповідача на його користь судовий збір в сумі 640, 00 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 акціонерне товариство «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» позов не визнав. Посилався на правомірність дій Уповноваженої особи Фонду, нікчемність правочинів та обрання позивачем невірного способу захисту через неможливість розгляду позовних вимог в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано право ОСОБА_1 на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунком №2701 на суму 13000 гривень та 30 000 гривень.

Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про включення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунком №2701 на суму 13000 гривень та 30 000 гривень.

Стягнуто з ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що дії Уповноваженої особи Фонду з приводу відмови у включенні позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами не є правомірними, а тому позов підлягає задоволенню.

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Переказ коштів за своєю суттю не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, отже не може бути визнаний недійсним або нікчемним, оскільки Уповноважена особа Фонду не є стороною правочину, на виконання якого було здійснено переказ коштів.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив вчинити певні дії Уповноваженою особою Фонду як суб'єктом владних повноважень, тому спір має публічно-правовий характер та не мав розглядатись в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 були повернуті грошові кошти на поточний рахунок за договором позики, який не є договором банківського вкладу (депозиту), у зв'язку з чим позивач не є вкладником в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Кошти в розмірі 43 387,98 гри., що обліковувались на поточному рахунку позивача станом на 19 травня 2016 року , отримані на умовах Договору укладеного між ОСОБА_1 та фінансовою компанією ТОВ «ІРЦ», а не на умовах банківського рахунку чи банківського вкладу.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, а провадження закриттю.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що гарантії за вкладом позивача, які передбачені чинним законодавством відповідачем дотримано не було, а тому позов підлягає задоволенню; крім того, спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 11 квітня 2016 року між ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр» та ОСОБА_1 укладено договір, згідно якого позивач передав у власність товариству 30000 грн. строком не більше 182 дні, а ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр» зобовязується повернути кошти та виплатити проценти в порядку та на умовах встановлених договором.

26 квітня 2016 року між ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр» та ОСОБА_5 укладено договір, згідно якого позивач передав у власність товариству 13000 грн. строком не більше 365 днів(а.с.15), а ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр» зобовязується повернути кошти та виплатити проценти в порядку та на умовах встановлених договором.

19 травня 2016 року з рахунку ТОВ «ІРЦ» на рахунок ОСОБА_1 перераховано: 30000 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором № 980-032- 000219627 від 11.04.2016»; 177,05 грн. - з призначенням платежу «оплата процентів по договору № 980-032-000219627 від 11.04.2016»; 13 000 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором № 980-032- 000228632 від 26.04.2016»; 210,98 грн. - з призначенням платежу «оплата процентів по договору № 980-032-000228632 від 26.04.2016».

З 23 травня 2016 року в ПАТ «Банк Михайлівський» запроваджено тимчасову адміністрацію. З 13 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

ОСОБА_5 звернувся до Банку щодо включення його до переліку вкладників та виплати коштів.

Листом від 04 липня 2017 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» повідомлено позивача щодо відсутності підстав включення інформації про нього до Переліку рахунків, за яким вкладники мають право на відшкодування шкоди за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України( у редакції на час розгляду справи) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

В обсязі конкретних обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, що виникли між позивачем, Фондом та уповноваженою особою Фонду, визначення яких залежить від з'ясування прав позивача, статусу Фонду, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов'язків Фонду і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.

З тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить визнати його право на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 43000 гривень; зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду додаткову інформацію про включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунком №2701 на суму 43000 гривень.

Отже, позовні вимоги стосуються неправомірних, на думку позивача, дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів.

Відповідно до ст. 55 Конституції України акти, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Статтею 6 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття рішень) установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України(у редакції, чинній на час прийняття рішень) справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття рішень) суб'єктом владних повноважень є, зокрема, будь-який суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Частинами 1 та 2 ст. 17 КАС України(у редакції, чинній на час прийняття рішень) передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на: правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій; публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Законом № 4452-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, і цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

За змістом ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону № 4452-VI, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону.

Крім того, відповідно до ст. 6 Закону № 4452-VI Фонд наділено повноваженнями видавати нормативно-правові акти, що підлягають державній реєстрації у порядку, встановленому законодавством, з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

За змістом п. 17 ч. 1 ст. 2 цього Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За приписами ч. 1 ст. 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд є суб'єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом і застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

У ч. 3 ст. 2 цього Закону встановлено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

З аналізу норм законодавства, яке регулює питання ліквідації боржників через їх неплатоспроможність, випливає, що в будь-якому разі учасником спору в процесі ліквідації певного суб'єкта є цей суб'єкт, тобто боржник.

Згідно зі ст. 1 Закону учасники у справі про банкрутство - це сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство. Всі перелічені особи в той чи інший спосіб є учасникам певних правовідносин, у яких бере участь безпосередньо боржник.

Разом з тим правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до вимог чинного законодавства вирішує виключно Фонд.

Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 26, 27,28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Отже правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника і не породжують прав та обов'язків для банку.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються за участі банку. Тому ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг відшкодування вкладникам.

Наведене свідчить, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором у зв'язку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI).

Отже, справа підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Сама така правова позиція викладена в постанові ОСОБА_6 Верховного Суду від 20 квітня 2018 року при розгляді справи №820/11591/15.

Згідно ст. 255,374 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю, а рішення суду скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.3,377, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання права та включення до переліку вкладників закрити.

Компенсувати за рахунок держави Публічному акціонерному товариству «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 960(девятсот шістдесят)грн. 00 коп. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 травня 2018 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді І.П. Коваленко

ОСОБА_7