ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 639/1766/17

провадження № 22-ц/818/520/18

Категорія:договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року у складі судді Іванової І.В.

у цивільній справі № 639/1766/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

24 березня 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ "Приватбанк", Банк) звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 108 869,39 грн.

В обґрунтування позову посилалося на те, що 07.08.2013 року заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № НА00А+28452236 ОСОБА_1 виразила своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на вебсайті www.privatbank.ua. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу.

На підставі Договору фінансового лізингу № НА00А+28452236 ОСОБА_1 отримала у платне користування автомобіль марки Skoda, модель Rapid, рік випуску :2013, тип ТЗ: Седан/Лифтбек, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_3 та зобов'язалася сплачувати Банку щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі встановлені у додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору.

Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ КБ «Приват Банк».

У зв'язку з невиконанням умов договору лізингу станом на 27.02.2017 року утворилась заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу в загальному розмірі 108 869,39 грн.,а саме 9233,88 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, 12110,64 грн. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 86844,35 грн. - заборгованість з пені.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року вищевказаний позов задоволено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року у задоволені заяви представника відповідача - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення - відмовлено.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на судове рішення від 19 травня 2017 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що ухвалене судом першої інстанції рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнято з неповним з'ясування обставин справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що договір фінансового лізингу було укладено між сторонами в простий письмовій формі без нотаріального посвідчення, а з огляду на цю обставину, такий договір є нікчемним.

Суд не з'ясував на яких підставах Банк продовжував нараховувати винагороду за користування та проведення моніторингу об'єкту лізингу після того, як об'єкт лізингу вже було реалізовано. Заставний автомобіль був у користуванні ОСОБА_1 менше півроку. Відповідач не володіє інформацією за якою ціною автомобіль було реалізовано, у зв'язку з чим подає клопотання про витребування цих відомостей в судовому порядку.

Також судом не встановлено період стягнення заборгованості по пені.

Посилаючись на положення ЦК України, звертається до апеляційного суду з клопотання про застосування строків позовної давності щодо нарахування заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу, за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу та заборгованості по пені.

АТ «КБ Приватбанк» звернулося до суду з заявою, у якій висловило свої заперечення проти апеляційної скарги та просило розглядати справу без виклику учасників справи. Відзив на апеляційну скаргу позивач не надавав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено,що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вказував, що Заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № НА00А+28452236 від 07.08.2013 року ОСОБА_1 дала свою згоду до приєднання до Умов та правил надання банківських послуг на умовах, визначених Умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені на вебсайті www.privatbank.ua. Ця Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу ( а.с. 10 -11).

Згідно умов Договору фінансового лізингу № НА00А+28452236 ОСОБА_1 отримала у платне користування автомобіль марки Skoda, модель Rapid, рік випуску :2013, тип ТЗ: Седан/Лифтбек, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_3 та зобов'язалася сплачувати Банку щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі встановлені у додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору фінансового лізингу станом на 27.02.2017 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 108 869,39 грн.,а саме 9233,88 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, 12110,64 грн. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 86844,35 грн. - заборгованість з пені ( а.с. 5-6).

Разом з тим, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно нікчемності договору лізингу, який укладено в простий письмовій формі без нотаріального його посвідчення, а відтак висновок суду першої інстанції про доведеність укладення договору фінансового лізингу у передбаченому законом порядку та про доведеність позовних вимог є помилковим.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Проведений аналіз норм чинного законодавства дає змогу дійти висновку, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При цьому договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України).

Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказаний договір фінансового лізингу не було посвідчено нотаріально.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 договір фінансового лізингу від 07 серпня 2013 року, який нотаріально не посвідчений, є нікчемним відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України і не породжує ніяких правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю.

Апеляційний суд вважає обов'язковим дотриматися правових висновків, викладених Верховним Судом України у постановах від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, щодо обґрунтованості застосування до спірних правовідносин норми статті 799 ЦК України, надавши оцінку відсутності нотаріального посвідчення спірного договору в розумінні частини першої статті 220 цього Кодексу. Апеляційний суд визнає обов'язковими їх у цій справі.

Згідно з частинами першою, п'ятою статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

У пункті 7 цієї постанови Верховного Суду України роз'яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Судова колегія, дійшовши висновку про нікчемність спірного договору, приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків недійсності такого правочину у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів відносно розміру коштів, що були сплачені відповідачем позивачу за цим договором.

Судом першої інстанції не застосовано вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія приходить до висновку про відмову в задоволені заяви представника ОСОБА_1- ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовна давність може бути застосована судом лише, якщо вимоги про захист порушених прав або інтересів є обґрунтованими, у разі необґрунтованості таких вимог, вони не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції, згідно п. 4 ст. 367 ЦПК України, підлягає скасуванню як таке, що ухвалено з порушенням норма процесуального права та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову .

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу та відмовляє у задоволені заяви, за правилами ч.1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України , понесені скаржником судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 2 449грн. 56 коп. необхідно стягнути на його користь з позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, п.п.1,3,4 ч. 1 ст.376, ст.ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду у розмірі 2449 (дві тисячі чотириста сорок дев'ять) гривень 56 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В.Бурлака

В.Б. Яцина