Справа № 750/3016/18
Провадження № 2/750/1171/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

04.04.2018 року позивачі звернулися до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказавши на підтвердження своїх вимог, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач зареєстрований у цій квартирі, що підтверджується копією довідки про склад сімї.

Позивач ОСОБА_1А зазначила, що 06.07.2017 року шлюб між останньою та відповідачем розірвано та з січня 2017 року відповідач не проживає у вказаній квартирі.

На момент пред'явлення позову відповідач лишається зареєстрованим у належній позивачам квартирі, проте, всі витрати, пов'язані з утриманням майна, несуть позивачі, зокрема, оплачують за відповідача комунальні послуги.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов просили задовольнити.

Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав.

Фіксуванння судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивачів законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.02.2007 року № 17698951 ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належать по 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування 1/3 частини квартири від 20.03.2007 року ОСОБА_1 належить на праві власності 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Відповідач не проживає в цій квартирі з січня 2017 року, що підтверджується актом про фактично проживаючих осіб від 22.03.2018 року (а.с.16).

06.07.2017 року шлюб між ОСОБА_1А та ОСОБА_1 розірвано, що підтведжується рішенням суду (а.с. 7).

На момент пред'явлення позову відповідач лишається зареєстрованим у належній позивачам квартирі (а.с.45). Втім, всі витрати, пов'язані з утриманням майна, несуть позивачі, зокрема, оплачують за відповідача комунальні послуги.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням.

Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивачів обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 258, 259, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

позов задовольнити.

визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.В. Карапута