Справа №173/2106/18
Провадження №2/173/1122/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: відділ з питань реєстрації прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 районної державної адміністрації про визнання права власності на самочинно збудоване майно -

ВСТАНОВИВ:

03.09.2018 року до суду звернулася позивачі ОСОБА_2І з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване майно до відповідача ОСОБА_1 міської ради Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: відділ з питань реєстрації прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 районної державної адміністрації

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 06 листопада 2018 року .

Відповідачем подано заяву про визнання позовних вимог

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності на самочинно збудований гараж Б-1, 1993 року побудови, розташованого за адресою: вул. Старицького в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: в 1993 році нею та її покійним чоловіком ОСОБА_3, здійснене самочинне будівництво гаражу площею 55 кв.м., розташованого по вул. Старицького в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети.

В 2017 році, в зв'язку зі смертю 12 червня 2017 року її чоловіка, після оформлення спадкових прав, а також ймовірним продажем нерухомості для переїзду до м. Києва, виникла необхідність оформити право власності на самочинно зведений ними гараж. В зв'язку з чим вона зверталась до КП «ОСОБА_1 БТІ», де були виготовлені документи на гараж, а саме технічний паспорт на гараж Б-1.

Після смерті чоловіка власниками спадкового майна є вона та її син, але оскільки правовстановлюючі документи на гараж ніким ніколи не оформлялись, тому нотаріально оформити право власності на гараж не виявилось можливим.

Вона зверталась із завою до ОСОБА_1 міської ради з проханням вирішити дане питання в позасудовому порядку, але отримала роз'яснення, що для введення гаражу в експлуатацію та відведення земельної ділянки необхідно отримати рішення суду про визнання права власності на гараж, що й стало підставою звернення до суду.

Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідачем подана заява згідно якої будь-яких заперечень з приводу заявлених позовних вимог не надано.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивачем побудований гараж за адресою вул. Старицького в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області.

З наданих позивачем документів вбачається, що позивачка є співвласницею квартири, розташованої за адресою: вул. Старицького (раніше Желізнякова), 28 кв. 1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.

Також з наданої технічної документації вбачається, що побудований позивачкою гараж знаходиться у ряді гаражів, розташованих по вул. Старицького на межі з вул. Семенова.

Також з акту обстеження житлово-побутових умов від 27.06.2018 року вбачається, що одноповерхових житловий будинок, розташований за адресою вул. Старицького (раніше Желізнякова), 28 кв. 1, співвласником якого є позивач, розташований на присадибній земельній ділянці розміром 595 кв.м., по фактичному користуванню, на вказаній земельній ділянці розташований гараж.

На даний час позивач має намір продати належний їй гараж. Але правочин відносно даного нерухомого майна не можуть вчинити, оскільки гараж є самочинно збудованим.

Позивач не може ввести об'єкт нерухомості в експлуатацію, так як відповідно до Порядку введення об'єктів в експлуатацію необхідно отримати довідку з відділу житлово-комунального господарства, будівництва, містобудування та архітектури райдержадміністрації та рішення суду, а також рішення про виділення земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно з вимогами ч.ч. 1,2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 34, 35 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», виконання будівельних робіт без відповідного документу, передбаченого цією статтею вважається самочинним будівництвом. Після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними об'єктів, що класом наслідків відповідальності належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1 проводиться шляхом подачі декларації відповідно до Порядку).

Відповідно до вимог ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» - Кабінетом Міністрів України прийнята постанова про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів № 461 від 13.04.2011 року.

Враховуючи, що позивачем здійснене будівництво гаражу на земельній ділянці, що не була відведена для даної мети, таке будівництво вважається самочинним будівництвом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки.

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем самочинне будівництво гаражу проведене на земельній ділянці, яка не відводилась для даної мети. Але яка є/ межуючою з домоволодінням позивачки. Позивач зверталась до органу місцевого самоврядування з проханням виділення їй земельної ділянки для будівництва гаражу.

Відповідно до відповіді виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 21.09.2018 року встановлено, що земельні ділянки зайняті будівлями та спорудами передаються у власність та користування лише власникам цих будівель та споруд, відповідно до вимог ст. 118, 120 Земельного кодексу України. Тому питання щодо виділення земельної ділянки може бути розглянути лише у випадку визнання за позивачем права власності на гараж. Таким чином для виділення позивачці земельної ділянки, необхідно рішення суду про визнання за нею права власності на саму будівлю гаражу.

Відповідно до письмових пояснень відповідача ОСОБА_1 міської ради встановлено. що ОСОБА_1 міська рада не має заперечень проти заявлених позовних вимог про визнання за позивачем права власності на гараж, розташований по вул. Старицького в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області за умови можливої надійної та беззаперечної експлуатації цього майна.

Відповідно до довідки КП «ОСОБА_1 бюро технічної інвентаризації» встановлено, що 04.07.2018 року проведено обстеження гаражу, який знаходиться за адресою: м. Верхньодніпровськ вул. Старицького. Гараж за період з 1993 року по 2018 рік не реконструювався, функціональне призначення не змінено, поділу гараж не зазнав. Гараж справа знаходиться п'ятий по рахунку, зліва вул. Семенова.

Згідно з «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мінюсту України № 7/5 від 07.02.02р., визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності.

Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року зазначено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Враховуючи, що згідно досліджених в судовому засіданні доказів, встановлено, що самочинно збудований позивачем гараж відповідає функціональному призначенню будівельно-технічним, санітарно - гігієнічним та пожежним вимогам та не порушує права інших осіб, а відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, суд відповідно до способу захисту невизнаних прав, обраного позивачем, який передбачений ст. 16 ЦК України, та з яким погоджується суд, суд вважає за можливе задовольнити позов, визнавши за позивачами право власності на самочинно збудований гараж Б-1, 1993 року побудови, розташований по вул. Старицького в м. Верхньодніпровську Дніпропетровською області , площею (об'ємом) 55 кв.м.

Суд вважає, що позивач не можє в будь-який інший спосіб узаконити самочинне будівництво, оскільки згідно чинного законодавства такі повноваження діяли у органів державного архітектурно-будівельного контролю лише до 31.12.2015 р. відповідно до п.9 прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», через, що в іншому порядку окрім судового позивач не має можливості захистити свої права

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 704.80 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача , так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв'язку з недотриманням порядку будівництва нового майна

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: відділ з питань реєстрації прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 районної державної адміністрації про визнання права власності на самочинно збудоване майно - задовольнити

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право власності на самочинно збудований гараж Б-1, 1993 року побудови, загальною площею 55 кв.м., за адресою: вул.. Старицького м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн. покласти на позивача сапігу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 06.11.2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване: 06.11.2018 року

Оприлюднене: 15.11.2018 року

Дата набрання законної сили: 07.12.2018 року