Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 333/5550/16Головуючий у 1-й інстанції Варнавська Л.О.
Пр. № 22-ц/778/192/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2016 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б /н від 23.02.2011 року станом на 14.07.2016 року у розмірі 43959,24 грн., яка складається з наступного: 16026,50 грн. - заборгованість за кредитом; 24463,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 900,00 грн. - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2069,49 грн. - штраф (процентна складова), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1378,00 грн. (а.с. 25).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року (а.с. 84-85а) позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором без номеру від 23.02.2011 року в сумі 16026,50 грн., в решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку судовий збір в сумі 502,42 грн.

Відповідач ОСОБА_3 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині (фактично в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 89-96) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом та неустойки, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін; стягнути з відповідача судові витрати у цій справі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 113), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 115) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом працює фактично 20 суддів, з яких 13 суддів у складів судової палати у цивільних справах), а також відпустки судді - доповідача (а.с.122).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 07 грудня 2017 року, не відбувся та був відкладений, через першу неявку відповідача ОСОБА_3, яка була повідомлена апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ЦПК України за двома наявними у матеріалах цієї справи адресами у м. Запоріжжя: вул. Ситова б. 13 б кв. 10 та вул. Культурна б. 100, а також за мобільним номером телефону, зазначеним позивачем в його позові у цій справі, а також через сайт суду (а.с. 117-119, 121, 123-126).

Однак, конверти із судовими повістками на ім'я відповідача повернулись на адресу апеляційного суду з відмітками поштового відділення: по вул. Ситова б. 13 б кв. 10 у м. Запоріжжя «за зазначеною адресою не проживає, вибула» (а.с. 118), а за зареєстрованою у встановленому законом порядку місцем проживання з 2013 року (довідка органу реєстрації а.с. 30): м. Запоріжжя вул. Косімчна б. 100 - «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 124-125), вказаний в позові позивачем у цій справі мобільний номер не належить відповідачу (а.с. 126).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 129) апеляційний суд витребував у Банку для долучення до матеріалів цієї справи інформацію про те:

-складова 900,00 грн. - заборгованості за вищезазначеним кредитним договором є комісією чи пенею за користування кредитом?

-відповідно до якого саме пункту Умов та правил надання банківських послуг вона розрахована Банком?

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 130) апеляційний суд також зобов'язав Виконавчий комітет Запорізької міської ради (69105 м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206) вручити відповідачу у цій справі - ОСОБА_3, особисто або через членів сім'ї останній за адресою: вул. Культурна, буд. 100, м. Запоріжжя або за адресою: вул. Ситова, буд. 13 Б, кв. 10, м. Запоріжжя, судову повістку про виклик останньої до апеляційного суду Запорізької області у судове засідання у цій справі, відкладене на 01.03.2018 року о 15.40 годині, під розписку, яку слід негайно надіслати до апеляційного суду Запорізької області.

Також апеляційним судом був здійснений запит до органу реєстрації з приводу зареєстрованого у встановленому законом порядку на теперішній час місця проживання відповідача ОСОБА_3 (а.с. 131), на що отримав відповідь (а.с.137), яка підтвердила, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_3 на теперішній час залишається адреса: м. Запоріжжя вул. Культурна б. 100.

На виконання ухвали апеляційного суду банком надано апеляційному суду інформацію, що складова 900,00 грн. заборгованості відповідача за вищезазначеним кредитним договором є саме пенею, а не комісією, що підтверджується у тому числі Тарифами (а.с. 142-145).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 01.03.2018 року, не відбувся та був відкладений (а.с. 146) через другу неявку відповідача ОСОБА_3

У судове засідання 19 квітня 2018 року повідомлена апеляційним судом з додержанням вимог ЦПК України (а.с. 150-156) відповідач ОСОБА_3 втретє не з'явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

Вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зловживає своїми цивільними процесуальними правами при вищевикладених обставинах, ухиляючись від отримання судових повісток апеляційного суду у цій справі.

Хоча, відповідач ОСОБА_3 було присутня у суді першої інстанції у цій справі особисто, у судовому засіданні у суді першої інстанції позов Банку визнавала частково, суду першої інстанції поясняла, що вона оформляла кредит, так як їй терміново необхідні були гроші; про відсотки, пеню та штрафи їй не було роз'яснено в Банку, а лише повідомлено, що з Умовами вона може ознайомитись на сайті Банку в мережі інтернет; на момент укладання договору вона не мала можливості ознайомитись з умовами, здійснювала часткове погашення боргу, не була обізнана про нарахування відсотків та інших санкцій, про що прямо зазначено в рішенні суду першої інстанції у цій справі (а.с. 84-85а).

Відповідачу ОСОБА_3 було відомо, що Банк не погодився із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі та оскаржив останнє в апеляційному порядку, однак, остання самостійно не цікавилась рухом цієї справи у подальшому.

Хоча в силу вимог ст. 27 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. 44 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року. особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки; зловживання процесуальними правами не допускається.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції.

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом ст. 131 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, (обов'язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судове засідання):

1. учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи;

у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться;

2. якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи;

положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду;

3. учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання; у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_3 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останньої.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Тому, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі переглядається апеляційним судом лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку і лише в оскаржуємій частині.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні його позовних вимог в частині стягнення з відповідача 24463,25 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 900,00 грн. - заборгованості по комісії та пені за користування кредитом; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 2069,49 грн. - штрафу (процентна складова), а також, відповідно, судового збору в сумі 875,58 грн. (розрахунок: сплачено Банком 1378,00 грн. - задоволено судового збору за рішенням суду 502,42 грн.), керувався ст.ст. 526, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 208, 212 - 215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із наступного.

Ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Процентами за кредитним договором є плата позичальника за кредитним договором (ст. 903 ЦК України) або ціна кредитного договору (ч. 1 ст. 632 ЦК України).

Склад, розмір, база нарахування, порядок внесення плати за кредитом (процентів), її окремих частин та інші можливі умови про ціну кредитного договору встановлюються за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 632, ч. 2 ст. 6 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Позовні вимоги про стягнення відсотків в розмірі 24 463,25 грн., заборгованості по комісії та пені за користування кредитом в сумі 900,00 грн., та штрафів в сумі 500 грн. та 2069,49 грн. задоволенню не підлягають, оскільки вони не передбачені договором.

Ч. 4 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Ч. 5 цієї ж статті передбачає, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Так, за змістом заяви від 23.02.2011 року передбачена сплата інших платежів на користь Банку. Але ці платежі не зазначені в грошовому виразі, не вказані строки їх внесення, вони визначені за формулою зі змінними величинами, що суперечить вимогам ст.. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому суд вважає, що розрахунок комісії, пені та штрафів позивачем проведений необґрунтовано та відповідач не повинний її сплачувати.

Суд не приймає доводи позову, що розмір пені та штрафів встановлений в Умовах надання кредиту фізичним особам.

Суд звертає увагу на те, що зазначені у позові Умови надання кредиту фізичним особам не підписані відповідачем, тобто, у суду не має підстав вважати, що саме про ці розміри пені та штрафів домовились сторони.

Зі змісту ст. 639 ЦК України витікає, що якщо сторони домовились укласти договір у письмовій формі, то такий договір є укладений з моменту його підписання сторонами.

В свою чергу, Банк, надавши кредит на підставі цієї заяви також висловив свою згоду на надання кредиту саме на цих умовах. На теперішній час, звертаючись до суду із позовом Банк просить про стягнення з відповідача заборгованості, в тому числі з пені та штрафів, нарахованих на підставі Умов надання кредиту фізичним особам, а не на підставі умов заяви.

Як вбачається з Умов надання кредиту фізичним особам, вони не підписані відповідачем, тому у суду не має підстав вважати, що відповідач погодився на умови викладені в них та долучених до позову позивачем.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинних на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (13 червня 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі в оскаржуємій частині не відповідає.

Оскільки, вищезазначений кредитний договір сторін - Банку та ОСОБА_3 № б/н від 23.02.2011 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) та складається із заяви позичальника ОСОБА_3 від 23.02.2011 року (а.с. 38), Умов та правил надання банківських послуг (а.с.11-20), а також Тарифів Банку (а.с. 10, 143-144), з якими відповідач ОСОБА_3 погодилась у повному обсязі, підписавши заяву позичальника від 23.02.2011 року (а.с. 38) та які у тому числі містять умови , ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, пені, штрафів тощо.

Умови та правила надання банківських послуг Банку знаходяться в загальному доступі, якщо відповідач вважала за необхідне додатково ознайомитись із останніми, вона мала для цього всі необхідні можливості.

Суд першої інстанції мав виходити із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов'язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

А незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 користувалась вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконувала своїх зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані їй Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується випискою Банку по рахунку відповідача (а.с. 68-80).

У зв'язку із чим, у відповідача, як позичальника, перед Банком виникла вищезазначена заборгованість за вищезазначеним кредитним договором, у тому числі у вигляді 24463,25 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 900,00 грн. - заборгованості по комісії та пені за користування кредитом; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 2069,49 грн. - штрафу (процентна складова) (розрахунок Банку а.с. 5-7).

Оскільки, в згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки, кошти відповідачем за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, Банк мав право здійснювати нарахування платежів, передбачених умовами договору, та зокрема процентів та пені, відповідачу за вищезазначеним кредитним договором згідно умов останнього і після закінчення строку договору до припинення зобов'язання належним виконанням.

І хоча Банком в його розрахунку було зазначено, що 900,00 грн. є заборгованістю по комісії та пені за користування кредитом (а.с.6). Однак, встановлено, що фактично 900,00 грн. згідно із Тарифами Банку є виключно сумою пені (а.с. 142-144 - доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, наданий банком апеляційному суду у цій справі, який може бути прийнятий апеляційним судом на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, з метою повного та всебічному апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині в межах доводів апеляційної скарги Банку у цій справі).

Оскільки, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, має сприяти повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Банку.

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Крім того, суд апеляційної інстанції на виконання вимог ст. 367 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, має досліджувати докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Проте, відповідач ОСОБА_3 не скористалась у цій справі своїм правом на відзив та не надала апеляційному суду доказів, передбачених ст. 367 ч. ч. 2 та 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Нараховані Банком відповідачу у цій справі за вищезазначеним кредитним договором вищезазначені штрафи 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 2069,49 грн. - штрафу (процентна складова) передбачені п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Проте, штраф та пеня є різновидом одного виду відповідальності (цивільної), Умовами та правилами надання банківських послуг вони нараховуються за ті самі види порушень відповідача за вищезазначеним договором, а тому у даному випадку порушуються вимоги ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

А тому, при вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав відмовити Банку у задоволенні його позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 в частині стягнення штрафів 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 2069,49 грн. - штрафу (процентна складова) у цій справі з підстав з інших підстав - з підстав застосування вимог ст. 61 Конституції України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі є незаконним та необґрунтованим.

Тому, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково; рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови Банку у стягненні з відповідача відсотків за користування кредитом, пені, штрафів та судового збору слід скасувати; ухвалити у цій частині вимог нове рішення, яким позов Банку у цій частині слід задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку 24463,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 900,00 грн. - заборгованість по пені за користування кредитом, в решті позовних вимог в оскаржуємій частині слід відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі часткового задоволення апеляційної скарги Банку у цій справі при вищевикладених обставинах, з ОСОБА_3 на користь Банку слід стягнути судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судомами першої та апеляційної інстанції, в розмірі 2222,23 грн. (розрахунок: 1378,00 грн. судовий збір, сплачений Банком при подачі вищезазначеного позову до суду (а.с.25) + 1515,80 грн. судовий збір, сплачений Банком при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду (а.с.93) = 2893,80 грн.; заявлено вимог Банком на суму 43959,24 грн., відмовлено на суму вимог 2569,49 грн. (штрафи: 500,00 грн. + 2069,49 грн.); 2569,49 грн. сума відмови * суму судового збору за 2 інстанції 2893,80 грн./ сума заявлених вимог 43959,24 грн. = 169,15 грн.; 2893,80 грн. - 169,15 грн. (судовий збір пропорційно до суми відмовлених позовних вимог Банку про стягнення штрафів)- 502,42 грн. (судовий збір вже стягнутий судом першої інстанції за рішенням суду у цій справі) = 2222,23 грн.)

Керуючись ст. ст. 10 ч. 4, 213-214 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 12, 141, 368, 371 - 372, 379, 381-384, п.п.8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови Банку у стягненні з відповідача відсотків за користування кредитом, пені, штрафів та судового збору скасувати.

Ухвалити у цій частині вимог нове рішення.

Позов Банку у цій частині вимог задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () 24463,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 900,00 грн. - заборгованість по пені за користування кредитом.

В решті позовних вимог в оскаржуємій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судомами першої та апеляційної інстанції, в розмірі 2222,23 грн.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 27 квітня 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.