Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 311/3028/16 Головуючий у 1 інстанції: Носик М.А. Провадження № 22-ц/778/56/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 07.02.1986р. по 10.11.1987р.

У 1986 році, при виконанні військового обов'язку в ДРА, отримав множинні осколкові поранення голови, обох рук (ЗЧМТ - контузія головного мозку - 1986 p.), проявом якого стали шкіряні рубці в анатомічних областях, що підтверджується висновком спеціаліста з судово-медичної експертизи №1735/Ж від 06.07.2016р., які призвели до розвитку захворювання: «Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ - контузії у вигляді посттравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., прогресуючий кризовий перебіг, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією з частими судинними кризами, мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю. Посттравматичний цереборальний арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, цетральною вестибулярною дисфункцією III ст., стійко вираженим цефалічним синдромом», що підтверджено медичними та військово-обліковими документами.

Вказує, що у зв'язку з травмами, отриманими під час захисту Вітчизни, порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Постійно виникає головний біль при зміні погоди, фізичному навантаженні, запаморочення, похитування при ході, значне погіршення пам'яті, зниження слуху, працездатності, дратівливість, порушення сну, загальна різка слабкість.

Позивач не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, пси-

хологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному стані. Відчуває себе втраченим для суспільства та родини людиною, оскільки не може допомогти своїй родині як матеріально, так і фізично, повноцінно виконувати свої обов'язки по господарству. Тривале лікування позначилося не тільки на його здоров'ї, а також і на його психіці, постійно виникають проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими. Він постійно знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості відновлення здоров'я не має і йому необхідно жити з усіма вищеперелічиними хворобами. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. Порушено його нормальні життєві зв'язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Значна частина пенсії, яку він отримує, витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з Міністерства оборони України на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 30 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Стягнуто з Міністерства оборони України в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи, про що маються зворотні повідомлення про отримання ними судових повісток, до судового засідання апеляційного суду 07 травня 2018р. не з»явились. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направили, тому у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний розгляд справи здійснено у відсутності сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 376 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимог ОСОБА_4, визнав їх обґрунтованими. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, яка була заподіяна позивачу внаслідок втрати здоров'я, вважав, що з урахуванням ступеню тяжкості ушкоджень, їх наслідків та тривалого характеру справедливою та достатньою компенсації на відшкодування моральної шкоди буде сума у розмірі 30 000 грн.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції повністю не можна.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_4 проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 07 лютого 1986 року по 10 листопада 1987 року.

У 1986 році, при виконанні службового обов'язку в ДРА, отримав множинні осколкові поранения голови, обох рук (ЗЧМТ - контузія головного мозку - 1986 p.), проявом якого стали шкіряні рубці в анатомічних областях, що підтверджується висновком спеціаліста з судово-медичної експертизи №1735/Ж від 06 липня 2016 року, які призвели до розвитку захворювання: «Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ - контузії у вигляді посттравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., прогресуючий кризовий перебіг, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією з частими судинними кризами, мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю. Посттравматичний цереборальний арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, цетральною вестибулярною дисфункцією III ст., стійко вираженим цефалічним синдромом», що підтверджено медичними та військово-обліковими документами.

У зв'язку з травмою, отриманою під час захисту Вітчизни, порушено нормальний життєвий стан ОСОБА_4, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Виникає головна біль при зміні погоди, фізичному навантаженні, запаморочення, похитування при ході, значне погіршення пам'яті, зниження слуху, працездатності, дратівливість, порушення сну, загальна різка слабкість.

Після чисельних лікувань стан здоров'я ОСОБА_4 не покращився.

За результатами огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії від 07 вересня 2016 року ОСОБА_4 була встановлена 3 група інвалідності, яка пов'язана з виконанням ним обов'язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії.

Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 3021 від 12 липня 2016 року, підтверджується, що виявлені у ОСОБА_4 травми та захворювання, як і їх наслідки - це травми, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її

завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди у будь-якому розмірі ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України ( у чинній на час розгляд справи редакції) належним чином не дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв'язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

При цьому, Міністерство оборони України доводило у суді першої інстанції відсутність своєї вини та неналежності як відповідача у цій справі, але суд першої на це належної уваги не звернув.

Так, згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відшкодування шкоди державою відбувається у спосіб, передбачений законами України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Так, військова служба пов'язана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям визначені законами пільги та гарантії, та в такий спосіб їх моральні страждання вже враховані чинним законодавством.

Поза увагою суду першої інстанції залишились положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобов'язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров'я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров'я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо.

Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на які суд першої інстанції належної уваги не звернув, відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

При вищевикладених обставинах, позивачем не було надано до суду першої інстанції належних і допустимих доказів завдання йому будь-якого розміру моральної шкоди саме відповідачем в особі Міністерства оборони України, який був утворений після отримання позивачем поранень в ДРА, наслідком яких є встановлення йому в подальшому групи інвалідності.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову позивача до відповідача у цій справі у повному обсязі.

За таких обставин, доводи відповідача Міністерства оборони України, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 263 ЦПК України (ст.ст. 213, 214 ЦПК в ред.. 2004р.) щодо його законності та обґрунтованості. Тому у відповідності до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційну скаргу Міністерства оборони України слід задовольнити, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року у цій справі скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди у цій справі відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 5 ЦПК України, у разі відмови ОСОБА_4 у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача в особі Міністерства оборони України будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Позивач ОСОБА_4 звільнений в силу вимог п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у цій справі взагалі.

Тому в силу вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення апеляційної скарги відповідача в особі Міністерства оборони України, апеляційним судом у цій справі судові витрати Міністерства оборони України, пов'язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 704 грн., сплаченого при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду, підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 263, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року у цій справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати Міністерства оборони України у вигляді судового збору у сумі 704 грн. підлягають компенсації за рахунок держави.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його прийняття, проте може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 14 травня 2018р.

Головуючий:

Судді: