Провадження №2/359/968/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Бориспільводоканал» про зобов»язання вчинити дії, спростування недостовірної інформації, зобов»язання здійснити перерахунок заборгованості, стягнення матеріальної і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги за яким обґрунтовує тим, що 08 лютого 2017 року Апеляційний суд Київської області постановив рішення, яке набрало законної сили, та яким встановлено наступний юридичний факт: договір про надання житлово-комунальних послуг, який укладений між сторонами, не передбачає зарахування внесених платежів за конкретні місяці в рахунок інших платежів, зокрема в рахунок попередньої заборгованості. Саме тому квитанції із зазначенням боргу за попередні періоди в щомісячних платежах не відповідають дійсності та порушують права споживача. Зважаючи на те, що між ОСОБА_1 та КП ВКГ «Бориспільводоканал» укладений договір про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення від 11 грудня 2007 року. Умовами даного договору передбачено розрахунковий період місяць. Незважаючи на це, КП ВКГ «Бориспільводоканал» вносить до щомісячних платежів суму нарахованої заборгованості за попередні роки. При цьому, заборгованість з оплати послуг з водопостачання та водовідведення за попередні роки була стягнута з ОСОБА_1 на підставі рішення суду, тому внесення суми боргу у щомісячні квитанції свідчить, що КП ВКГ «Бориспільводоканал» намагається здійснити подвійне стягнення з позивача. У звязку з цим, ОСОБА_1 просить скасувати нарахування заборгованості минулих років в щомісячних платіжних повідомленнях та зобовязати КП ВКГ «Бориспільводоканал» здійснити перерахунок заборгованості.

В ході підготовчого провадження ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги та просила: припинити дії, які порушують її права, шляхом заборони КП ВКГ «Бориспільводоканал» включати в щомісячні квитанції боргові нарахування; спростувати недостовірну інформацію, з урахуванням боргових нарахувань, внесену у довідки, які направлені у відділ субсидії шляхом відкликання даних довідок з відділу субсидій; здійснити перерахунок заборгованості з оплати послуг з водопостачання та водовідведення шляхом анулювання заборгованості у розмірі 1688 гривень 89 копійок, яка вже стягнута на підставі судового рішення; стягнути матеріальну шкоду у розмірі 992 гривень 05 копійок, а також моральну шкоду у розмірі 30000 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказала на те, що з позовними вимогами не погоджується та заперечує проти позову у повному обсязі. Оскільки, платіжні документи про оплату послуг з водопостачання та водовідведення, які отримує ОСОБА_1, містять графи, в яких зазначаються суми до сплати за надані послуги, а також суми, які не проплачені у попередній розрахунковий період. Проте, вказані дії КП ВКГ «Бориспільводоканал» жодним чином не порушують права ОСОБА_1 як споживача. Зазначення у щомісячних квитанціях заборгованості за попередні періоди є інформуванням споживача про стан його особового рахунку для самостійного контролю споживачем оплати. Представник відповідача вказала на відсутність підстав для здійснення перерахунку заборгованості з житлово-комунальних послуг. Так як житлово-комунальні послуги надавалися в повному обсязі, без здійснення перерви та з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала предявлений позов та просила суд його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні предявленого позову у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 грудня 2007 року ОСОБА_1 та КП ВКГ «Бориспільводоканал» уклали договір №2499 про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення. За умовами якого КП ВКГ «Бориспільводоканал» зобовязалось надавати ОСОБА_1 та членам її сімї, а також особам, які фактично проживають у квартирі, послуги з водопостачання та водовідведення, а ОСОБА_1 зобовязалась своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами (а.с.37-38).

За змістом ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

На споживача, згідно з п.5 ч.3 ст.20 цього Закону України, покладається зобовязання оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до положення ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно з п.9 та п.11 договору про надання населенню послуг з водопостачання розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору становить: 1) за встановленими і затвердженими нормами і тарифами; 2) у разі наявності засобів поквартирного обліку споживач сплачує за послуги водопостачання та водовідведення згідно фактичних показників лічильників. При цьому, розрахунковим періодом оплати послуг є один календарний місяць. Термін внесення платежів не пізніше ніж 10 числа наступного за розрахунковим місяцем.

З квитанцій на оплату послуг з водопостачання та водовідведення за період з серпня 2017 року по липень 2018 року, які містяться в матеріалах цивільної справи, вбачається, що окрім нарахованої суми вартості отриманих послуг, до квитанції також включено суми боргу за попередні періоди (а.с.7,39-41,56). Таким чином, загальна сума до сплати у вказаних квитанціях визначається як сума нарахованих коштів за попередній місяць, а також сума боргу за попередні періоди.

З доводів позивача вбачається, що зазначення у квитанціях боргу за попередні періоди порушує її права як споживача.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України та ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.1 та п.3 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право.

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч цьому, при зверненні до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 не обґрунтувала в чому саме полягає порушення її прав як споживача шляхом зазначення у квитанціях боргу за попередні періоди.

У звязку з цим, суд погоджується з доводами представника відповідача стосовно того, що квитанції на оплату послуг з водовідведення та водопостачання, які направляє КП ВКГ «Бориспільводоканал» споживачам, в тому числі позивачу, має встановлену форму з визначеними графами, частина з яких заповнюється в автоматичному режимі КП ВКГ «Бориспільводоканал», а частина з яких споживачем безпосередньо при оплаті спожитих послуг. При цьому, зазначення у квитанціях заборгованості за попередні періоди має суто інформативний характер та забезпечує можливість споживачу контролювати стан свого особового рахунку.

Разом з цим, суд критично сприймає твердження ОСОБА_1 з приводу того, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року встановлено юридичний факт, зокрема щодо того, що квитанції з зарахуванням боргу за попередні періоди в щомісячних платежах не відповідають дійсності та порушують права споживача комунальних послуг.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Між тим, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Тоді як рішення Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року постановлено в цивільній справі за позовом КПТМ «Бориспільтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з централізованого опалення.

Враховуючи, те, що за своєю сутністю преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджені і встановлені судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення, а також відмінності у складі осіб, які брали участь у вказаній вище справі, суд не вбачає підстав вважати наведені обставини преюдиційним фактом.

Крім цього, у відповідності до положення ч.5 та ч.7ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Платіжний документ може містити графи, в яких зазначаються суми до сплати за надані послуги, не проплачені повністю споживачем у попередній розрахунковий період. Платіжний документ не може містити графи, в яких зазначаються суми за оплату послуг, не передбачених договором, або суми доплат за надані послуги понад ті, що передбачені діючими тарифами.

З огляду на викладене платіжні документи, тобто квитанції про оплату, які КП ВКГ «Бориспільводоканал» направляло ОСОБА_1 не містить граф, не передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Тому судом не вбачаються підстави для задоволення позовної вимоги про припинення дій, які порушують право, шляхом заборони КП ВКГ «Бориспільводоканал» вносити заборгованість попередніх періодів в щомісячні квитанції на оплату спожитих послуг.

Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2014 року з ОСОБА_1 на користь КП ВКГ «Бориспільводоканал» була стягнута заборгованість за надання послуг з подачі води та відведення стоків за період з 01 грудня 2009 року по 01 березня 2014 року у розмірі 1648 гривень 73 копійки. Вказана обставина підтверджується копією вступної та резолютивної частини рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2014 року (а.с.57), а також повним текстом цього рішення, яке є загальнодоступною інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Крім цього, згідно з довідок про взаєморозрахунки КП ВКГ «Бориспільводоканал» з абонентом вбачається, що за період з грудня 2014 року по грудень 2015 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 2183 гривень 68 копійок, з грудня 2015 року по грудень 2017 року у розмірі 3406 гривень 89 копійок (а.с.22,23).

При цьому, матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 сплатила вказану заборгованість.

Зважаючи на це, судом не встановлено підстав, які б свідчили про необхідність спростування інформації, яку КП ВКГ «Бориспільводоканал» надало Управлінню соціального захисту населення Бориспільської міської ради, зокрема про наявність заборгованості за 65 місяців у розмірі 2499 гривень 92 копійки, що стало підставою для припинення надання субсидії з серпня 2017 року (а.с.54).

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про зобовязання КП ВКГ «Бориспільводоканал» здійснити перерахунок заборгованості шляхом анулювання заборгованості у розмірі 1688 гривень 89 копійок, яка вже стягнута на підставі рішення суду, суд виходить з наступного.

Дійсно, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2014 року з ОСОБА_1 на користь КП ВКГ «Бориспільводоканал» була стягнута заборгованість за надання послуг з подачі води та відведення стоків за період з 01 грудня 2009 року по 01 березня 2014 року у розмірі 1648 гривень 73 копійки, на відміну від тієї суми, яку вказує позивач у розмірі 1688 гривень 89 копійок.

Відповідно до положення ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У звязку з цим, суд звертає увагу на ту обставину, що чинним законодавством не передбачено анулювання заборгованості у разі її стягнення на підставі судового рішення. Оскільки, у такому разі позивач (стягувач) має право предявити відповідний виконавчий документ до виконання у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», що покладає на державного виконавця обовязок здійснити виконавчі дії, які б гарантували реальне виконання судового рішення, у даному разі стягнення з боржника заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_1 стосовно того, що КП ВКГ «Бориспільводоканал» здійснює подвійне стягнення заборгованості, зокрема поточної та тієї, яка вже стягнута на підставі рішення суду.

Оскільки, заборгованість у розмірі 1648 гривень 73 копійки, яка була стягнута за рішенням суду, розрахована за період з 01 грудня 2009 року по 01 березня 2014 року. Тоді як заборгованість у розмірі 2499 гривень 92 копійки, виникла за інший період, а саме з грудня 2015 року по грудень 2017 року.

Тому у задоволені позовних вимог про здійснення перерахунку заборгованості та скасування заборгованості у розмірі 1688 гривень 89 копійок, також належить відмовити.

Відповідно до положення п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

З доводів позивача вбачається, що внаслідок неправомірного нарахування відповідачем заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, вона захворіла, тобто зазнала шкоди життю та здоровю, постійно нервувала та не могла знайти вихід з ситуації, яка склалася. У звязку з цим завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 30000 гривень.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.4 та п.5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи викладені положення ЦК України та розяснення Верховного Суду України з цього приводу, суд прийшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано належним чином розмір завданих їй моральних страждань, не встановлено причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та моральною шкодою, якої зазнала позивач, а також не встановлено вини відповідача у заподіянні немайнової шкоди ОСОБА_1 Тому в задоволенні даної позовної вимоги суд вважає за необхідне відмовити.

В свою чергу, розмір матеріальної шкоди, позивач обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача, її було позбавлено субсидії з оплати житлово-комунальних послуг розмір якої за період з серпня 2017 року по червень 2018 року становить 992 гривні 05 копійок.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння матеріальної шкоди у розмірі 992 гривні 05 копійок. Саме тому відсутні підстави для стягнення з КП ВКГ «Бориспільводоканал» матеріальної шкоди у вказаному розмірі на користь позивача.

Згідно з ч.1 та ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При предявленні позову ОСОБА_1 не сплатила судовий збір. Оскільки, на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору. У задоволенні предявленого нею позову відмовлено у повному обсязі. Тому підстави для стягнення з КП ВКГ «Бориспільводоканал» судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.1, п.1 ч.1 ст.13, п.5 ч.3 ст.20, ч.5 та ч.7ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.162 ЖК України, ч.1 ст.15, ч.1, п.3 ч.2 ст.16, п.4 ч.1 ст.611 ЦК України, ч.1 ст.4, ч.1 ст.18, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.4 ст.82, ч.1 та ч.6 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ч.1 ст.431 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов»язання відповідача не вносити в квитанції інформацію про заборгованість, спростування недостовірної інформації про заборгованість, зобов»язання здійснити перерахунок заборгованості в розмірі 1688 грн.89 коп., стягнення матеріальної шкоди в розмірі 992 грн. 05 коп. і моральної шкоди в розмірі 30000 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення суду складено 12 грудня 2018 року.

Суддя: В.В. Журавський