Суддя-доповідач Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції Пікалова Н.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут без повідомлення учасників справи цивільну справу що виникла з кредитних правовідносин за позовом акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_4 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07 вересня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

В позові пред'явленому до суду 12 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» /надалі Банк/ просило суд стягнути з позичальника ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 45393,68 грн., з яких 45393,38 грн. заборгованість за кредитом та заборгованість за відсотками 0,30 грн. Існування такої заборгованості Банк пов'язував із неналежним виконанням з боку відповідача зобов'язань взятих на підставі кредитного договору № 002-04516-290911 від 29 вересня 2011 року /далі Договір/.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07 вересня 2015 року позов задоволено. Суд першої інстанції виходив з того, що підтверджено обставини справи з приводу укладення Договору про надання банківських послуг 29 вересня 2011 року між Банком та ОСОБА_4, також підтверджено обставини щодо отримання позичальником кредитного ліміту в сумі 26700 грн. Також суд зробив висновок про обґрунтованість позовних вимог щодо неналежного виконання позичальником ОСОБА_4, зобов'язань за Договором, в результаті чого утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 45393,38 грн. та заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 0,30 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просив рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в позові. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що відсутні докази в підтвердження обставин щодо укладення та існування Договору, а також не підтверджено надання позичальнику кредиту та його частково погашення. Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до наявності підстав для застосування строків позовної давності, яку суд безпідставно не застосував.

Переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

29 вересня 2011 року ОСОБА_4 підписав Договір № 002-04516-290911 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки та погодився на отримання платіжної картки з кредитним лімітом у розмірі 26700,00грн. та процентною ставкою за користування кредитною лінією 0,0001% річних /а.с. 3-4/.

В розрахунку заборгованості за договором від 29 вересня 2011 року укладеним між Банком та ОСОБА_4 - зазначено, що станом на 22 червня 2015 року заборгованість за кредитом становить 45393,68 грн. та останнє погашення заборгованості відбувалось 12 листопада 2013 року в сумі 100,00грн. /а.с.7/.

У даній справі відповідач заперечував обставин укладення договору на умовах визначених в Договорі та обставини щодо фактичного отримання кредиту в сумі 26700,00грн., вказував на не підтвердження суми боргу і часткової сплати заборгованості за Договором.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з'ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального права.

В судовому засіданні підтверджені обставини щодо існування між Банком та ОСОБА_4 кредитних взаємовідносин, що виникли на підставі Договору в яких сторони погодили істотні умови щодо розміру ліміту кредитної лінії, строку дії картки, процентну ставку за користування кредитною лінією і порядок погашення кредитної заборгованості.

Суд вважає що користування позичальником платіжною карткою отриманою 29 вересня 2011 року, отримання коштів, їх часткове погашення охоплюється поняттям кредитний договір що наведено в статті 1054 Цивільного кодексу України /надалі ЦК України/.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом наведеної норми права кредитні взаємовідносини не вичерпують свою дію фактом припинення строку дії платіжної картки та виконання взятих за кредитним договором зобов'язань не ставиться в залежність від необхідності отримання діючої платіжної картки.

Також у даній справі існування кредитних правовідносин між Банком та ОСОБА_4 підтверджується фактичними діями з боку позичальника, оскільки згідно виписки з рахунку відкритого на ім'я відповідача починаючи з 29 вересня 2011 року останній періодично користувався кредитними коштами.

Також позичальник не заперечував обставин наявності кредитних правовідносин із Банком, письмово пояснюючи що дійсно підписував Договір, однак в апеляційній скарзі стверджував що сам факт підписання Договору не свідчить про отримання ним коштів.

Отже Договір що засвідчений підписом ОСОБА_4, свідчить про виникнення між сторонами кредитного зобов'язання, розкривають суть договору кредитування, свідчать про погодження сторонами істотних умов кредитного договору та є вирішальним для розгляду даної справи, оскільки жодного спростування відповідачем не надано.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже за загальним правилом договірне зобов'язання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладення договору.

Встановивши факт неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором та дійшовши висновку про наявність заборгованості, суд апеляційної інстанції виходить із розрахунку заборгованості наданого позивачем.

Необхідність стягнення суми боргу в розмірі визначеному в розрахунку зумовлена тим, що відповідач не надав жодного доказу в спростування сум зазначених в розрахунку разом з тим, відповідач заявив про застосування строків позовної давності.

До спірних правовідносин підлягали застосуванню положення чинного законодавства щодо позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Чинним законодавством статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, та правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором охоплюється дією саме цієї статті.

Із матеріалів справи вбачається, що останній платіж за карткою здійснений 12 листопада 2013 року, а Банк звернувся до суду 12 серпня 2015 року тобто використав своє право в межах строків позовної давності.

Таким чином, Банк на який покладено обов'язок доказування тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, в судовому засіданні підтвердив належними та допустимими доказами обставини щодо звернення до суду в межах визначених законодавством строків.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07 вересня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2018 року.

Судді: