Провадження № 2/761/3642/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Яриновській Є.В.

за участі:

скаржника: ОСОБА_1,

представника суб'єкта

оскарження: ОСОБА_2,

стягувача: ОСОБА_3,

представник стягувача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шевченка Максима Романовича про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

в с т а н о в и в :

В травні 2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва позовом до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шевченка М.Р., третя особа: ОСОБА_3, в якому просив суд: визнати незаконною постанову про стягнення виконавчого збору від 21 квітня 2017р.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2017р. провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 26 квітня 2018р., після повторного автоматизованого розподілу справи, зазначений вище позов залишено без руху для усунення недоліків, в порядку ст. 447 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

На виконання ухвали суду про залишення позову без руху, ОСОБА_1 було подано скаргу. В порядку ст. 447 ЦПК України, в якій сторона скаржника просила суд: визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 21 квітня 2017р.

При обговоренні питання про закриття провадження по справі на підставі п. 1) ч. 1 ст. 255 ЦПК України, скаржник, стягувач та його представник покладались на розсуд суду, представник суб'єкта оскарження просила суд закрити провадження по справі з наведених підстав.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що провадження по справі слід закрити з наступних підстав.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України, в редакції, яка діяла на час звернення скаржника до суду (надалі по тексту зазначена норма процесуального права буде наводитись у зазначеній редакції), юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Спором адміністративної юрисдикції в розумінні п. 1) ч. 1 ст. 3 КАС України, у зазначеній редакції, є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п. 1) ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору,постановприватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, спір, що розглядається судом є публічно-правовим, оскільки заявник (боржник) оспорює постанову державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору, прийнятої після набрання вказаним вище Законом України чинності.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 30 травня 2018р. у справі № 815/225/16 (провадження № 11-177апп18); від 06 червня 2018р. у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (п. 1) ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених п. 1) ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись ст. ст. 206, 255, 256, 258-261, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Провадження по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шевченка Максима Романовича про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_1, що з вказаними вимогами слід звертатися в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 14 липня 2018р.

Суддя: