Ухвала

17 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 569/2122/17

провадження № 61-48073ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 01 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та стягнення аліментів на утримання дружини у твердій грошовій сумі,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду, з урахуванням змінення позовних вимог від 05 липня 2018 року, просила стягнути аліменти на її користь з ОСОБА_2 на утримання дочки до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3 Починаючи з травня 2016 року, відповідач мешкає на території Республіки Польща, обов'язків з утримання дитини він не виконує, матеріальної допомоги не надає, ухиляючись від законних зобов'язань. ОСОБА_1 посилалась на незадовільний матеріальний стан, оскільки не працює і перебуває у соціальній відпустці по догляду за дочкою.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 липня

2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 лютого 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, в твердій грошовій сумі 500,00 грн, щомісячно, до досягнення дитиною трьох річного віку, починаючи з 09 лютого 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 01 листопада 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2- ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 липня

2018 року змінено в частині розміру частки стягуваних щомісячно на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 аліментів, зменшено його розмір з 1/6 частки до 1/10 частки усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2

В іншій частині рішення суду першої інстанції (про часовий перебіг стягнення аліментів на утримання дитини, мінімальний розмір аліментів, який складає не менше 50 відсотків від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, а також про стягнення аліментів на утримання

ОСОБА_1 до досягнення дитиною трирічного віку і стягнення судового збору) залишено без змін.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 01 листопада 2018 року в частині частки стягуваних щомісячно на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 аліментів, яким зменшено його розмір з 1/6 частки до 1/10 частки усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, та залишити без змін в цій частині рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 липня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від

19 грудня 1997 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що з 01 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

Предметом позову в даній справі є стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів та на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі

1 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Отже, ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову,яка не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев?ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 01 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та стягнення аліментів на утримання дружини у твердій грошовій сумі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило