Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №509/3515/17
Провадження по справі № 2/514/196/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2018 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - М.В. Козирєва

за участю секретаря - Я.П. Чолак

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

третіх осіб - К.О. Бабушкіної, Л.І. Манакової

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з залученням третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: служби у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, про захист сімейних прав,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист сімейних прав, зазначаючи, що він є батьком малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.08.2012 року розірвано шлюб між Позивачем ОСОБА_1 та Відповідачем ОСОБА_2, а їх спільну доньку ОСОБА_6 залишено на виховання матері.

З часу набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили малолітня ОСОБА_6 проживала разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з Висновком органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації про визначення порядку спілкування матері ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_6 від 02.09.2014 року № Т-1248, встановлено наступний порядок спілкування Відповідача з донькою:

- щодня з 17:00 мати забирає дитину і о 19:00 повертає батькові за місцем його проживання.

Незважаючи на це, як вказав у позові Позивач, його колишня дружина ОСОБА_2 організувала викрадення малолітньої дитини 07.07.2017 року, забравши її з помешкання батька, і до сих пір ї утримує.

Викладені факти, на думку Позивача, з огляду на зміну місця проживання дитини, її навчання, розлуку з батьком, є порушенням прав дитини та його прав, як батька.

Враховуючи викладене, Позивач просив суд:

- зобов'язати Відповідача ОСОБА_2 припинити дії, які порушують сімейні права Позивача;

- відновити порушене право на спілкування із дитиною та порядок спілкування дитини з матір'ю, встановлений Висновком органу опіки та піклування;

- прийняти рішення про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_6 від матері, яка незаконно утримує її;

- визначити місцем постійного проживання дитини місце проживання Позивача.

Справа надійшла за підсудністю з Овідіопольського районного суду Одеської області 06.03.2018 року, 10.04.2018 підготовче провадження закрито і призначено справу до судового розгляду, залучено до участі у справі службу у справах дітей Тарутинської РДА Одеської області (а.с. 107-111).

В судовому засіданні Позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Малолітня дитина ОСОБА_6 заявила, що бажає проживати разом з матір'ю.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що знайома із ОСОБА_6 та їх дитиною ОСОБА_6. Коли ОСОБА_14 розлучилися, доньці ОСОБА_6, яка проживала із батьком, не були забезпечені належні санітарно - гігієнічні умови та режим харчування. Окрім того, свідок пояснила, що ОСОБА_6 ходила в брудних речах та не по-сезону легко одягнута, були випадки, що вона пропускала шкільні заняття за вказівкою батька. На думку свідка, на теперішній час дитина, яка проживає разом з матір'ю, виглядає найщасливішою. Також свідок пояснила, що їй відомі випадки, коли ОСОБА_1 застосовував фізичне насильство до своєї доньки (а.с. 150-158).

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що знайома із колишньою родиною ОСОБА_1, позаяк є хресницею малолітньої ОСОБА_6 Позивач разом із Відповідачем проживали спільно приблизно до виповнення доньки двох років. Після розлучення батьків дитина проживала разом із батьком ОСОБА_1, оскільки він просто вигнав свою колишню дружину з будинку. Через деякий час, коли ОСОБА_2 переїхала до с. Олександрівка Тарутинського району, то вона звернулася до ОСОБА_8 і сказала, що їй подзвонила її донька ОСОБА_6 і сказала, що батько ОСОБА_1 планує кудись поїхати, а тому вона хоче приїхати до мами. ОСОБА_8 попросила свою доньку, яка мешкає в м. Одеса, зустріти ОСОБА_6 і відправити її автобусом до с. Олександрівка. Таким чином, як пояснила свідок ОСОБА_8, малолітню ОСОБА_6 ніхто не викрадав, вона сама втекла від свого батька до мами. Коли дитина приїхала до с. Олександрівка, ОСОБА_8 була здивована, в якому стані вона перебувала, з брудним волоссям і плямами бруду на тілі, пояснюючи, що батько її не привчав до гігієни. Також ОСОБА_8 пояснила, що якщо повернути дитину батькові, то це ніяким чином не сприятиме інтересам дитини (а.с. 150-158).

Представники служб у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області та Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області Бабушкіна К.О. та Манакова Л.І. відповідно, заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснюючи, що місце проживання дитини разом із матір'ю сприятиме найкращим інтересам дитини (а.с. 150-158).

Вислухавши пояснення сторін, малолітньої дитини, представників третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року (далі за текстом - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як передбачено п. 1 ст. 9 Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Норми ст. 12 Конвенції зобов'язують Держави-учасниці забезпечувати дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Крім того, під час вирішення цієї справи суд керувався статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року).

У рішенні у справі «М. Є. проти України», яке набуло статусу остаточного, ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Так, малолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою Позивача та Відповідача, що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (а.с. 17, 50).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.08.2012 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.10.2012 року, шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано, доньку ОСОБА_6 залишено на виховання матері (а.с. 51-52, 132, 133).

Відповідно до п. 4 Типового положення про службу у справах дітей районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, затвердженого постановою КМУ від 30.08.2007 року № 1068 служба відповідно до покладених на неї завдань:

організовує розроблення і здійснення на відповідній території заходів, спрямованих на поліпшення становища дітей, їх фізичного, інтелектуального і духовного розвитку, запобігання дитячій бездоглядності та безпритульності, запобігання вчиненню дітьми правопорушень;

надає місцевим органам виконавчої влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності, громадським організаціям, громадянам у межах своїх повноважень практичну, методичну та консультаційну допомогу у вирішенні питань щодо соціального захисту дітей та запобігання вчиненню ними правопорушень;

забезпечує у межах своїх повноважень здійснення контролю за додержанням законодавства щодо соціального захисту дітей і запобігання вчиненню ними правопорушень.

Згідно з Висновком органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації про визначення порядку спілкування матері ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_6 від 02.09.2014 року № Т-1248, встановлено наступний порядок спілкування Відповідача з донькою:

- щодня з 17:00 мати забирає дитину і о 19:00 повертає батькові за місцем його проживання.

Зазначений висновок суду не надано, проте його наявність сторонами та третіми особами не оспорювалась, а тому не має сумніву щодо достовірності цих обставин в силу положень ст. 82 ЦПК України.

Малолітня дитина ОСОБА_6 упродовж 2013-2016 років неодноразово приймала результативну участь в різноманітних конкурсах, нагороджувалася за успіхи у навчанні (а.с. 21-37, 58-60).

Суд не бере до уваги письмове пояснення ОСОБА_9, позаяк суд повинен безпосередньо заслухати свідка в судовому засіданні, попередивши його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань, натомість Позивач клопотань про виклик свідка ОСОБА_9 не подавав (а.с. 38, 62).

Відповідно до характеристики від 11.09.2017 року, наданої начальником загону Громадського формування «Оберіг» Скіцком І.І., Позивач є членом Громадського формування з охорони громадського порядку «Комітет охорони громадського порядку «Оберіг» з 2011 року, виконує обов'язки інструктора, бере активну участь у громадському житті формування, користується авторитетом серед колег, скромний в побуті, чудовий батько, який незважаючи на певні сімейні проблеми, належно виховує доньку (а.с. 39, 61).

З позовної заяви вбачається, що малолітню дитину ОСОБА_6 викрала від батька її мати, ОСОБА_2, проте ці доводи були спростовані листом від 24.07.2017 року з Управління карного розшуку Головного управління НП в Одеській області, відповідно до якого за зверненням Позивача щодо зникнення його доньки проведено перевірку і працівниками Овідіопольського ВП встановлено місцезнаходження малолітньої ОСОБА_6, яка перебуває разом із матір'ю, водночас порушень в діях працівників Овідіопольського ВП не встановлено; показами свідка ОСОБА_8, яка пояснила, що дитина сама поїхала від батька, та поясненнями самої дитини, яка заявила про бажання проживати разом із Відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 20, 53, 150-158).

Відповідно до копії листа директора Новоградківської школи Когутенко В.М. голові Новоградківської сільської ради Балденкову В.Г. від 17.04.2014 року № 51, з 14.04.2014 року (в період, коли проживала з батьком) учениця 2-го класу малолітня ОСОБА_6 була відсутня під час навчального процесу. Адміністрацією школи було повідомлено соціального працівника, в результаті чого стало відомо, що її батько, ОСОБА_1, порушуючи Закон України «Про освіту», маніпулює дитиною в своїх корисливих цілях. Дитина в школі відсутня, батько пояснює, що він не відпустить її до школи, доки йому не підключать водопостачання. ОСОБА_13 може забрати дівчинку серед уроку, подзвонивши їй по телефону, на питання класного керівника щодо таких дій, він каже, що він не повинен нічого їй пояснювати, його дитина, що хоче, те й робить (а.с. 134).

Відповідно до копії листа громадян - мешканців с. Новоградківка голові Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Туриці В.В. та прокурору Овідіопольського району Говбану М.Н. від 04.08.2014 року звернуто увагу зазначених службових осіб на порушення прав дитини ОСОБА_6 та її матері ОСОБА_2, яку її колишній чоловік ОСОБА_1 вигнав з дому. Також, як вбачається із зазначеного листа, ОСОБА_1 маніпулює своєю дитиною та не забезпечує їй належних умов виховання, втягуючи в сумнівні акції (а.с. 135).

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до Акту обстеження соціально-побутових умов ОСОБА_2 будинок, в якому мешкає родина, придатний для проживання, обладнаний меблями та технікою, є продукти харчування та город. Мати добре доглядає за дитиною, ОСОБА_6 має охайний та доглянутий вигляд, багато читає, допомагає матері (а.с. 143-144).

За змістом характеристики, виданої Олександрівським сільським головою Степаненком В.П., ОСОБА_2 весь свій вільний від роботи час приділяє вихованню доньки ОСОБА_6; працює касиром - рахівником Олександрівської сільської ради Тарутинського району Одеської області з червня 2017 року, за час роботи показала себе дисциплінованою, старанною в роботі. Скромна, товариська, врівноважена, має багато друзів, у спілкуванні зі старшими ввічлива, зауважень на неї не надходило (а.с. 145).

З характеристики від 02.04.2018 року № 22 директора Олександрівського НВК В.А. Борткевич вбачається, що ОСОБА_6 навчається в 6 класі Олександрівського НВК з 01 вересня 2017 року. За період навчання показала себе з позитивного боку і зарекомендувала старанною і відповідальною ученицею, навчальний матеріал опановує на високому і достатньому рівні, бере участь у шкільних предметних олімпіадах та інтелектуальних конкурсах, у вільний час читає художню та наукову літературу, відповідальна, вимоглива до себе, доброзичлива.

Ганна проживає в сім'ї без батька, мати приділяє належну увагу вихованню доньки, регулярно відвідує батьківські збори, постійно цікавиться навчанням дитини та її поведінкою у школі (а.с. 146).

Рішенням органу опіки та піклування від 02.05.2018 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 разом із матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 130).

Заслухана в судовому засіданні малолітня дитина ОСОБА_6 підтвердила, що хоче проживати з матір'ю (а.с. 150-158).

Таким чином, суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини ОСОБА_6 разом із матір'ю - Відповідачем ОСОБА_2

Відповідно до ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Враховуючи викладене, незважаючи на наявність Висновку органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації про визначення порядку спілкування матері ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_6 від 02.09.2014 року № Т-1248, яким встановлено, що щодня з 17:00 мати забирає дитину і о 19:00 повертає батькові за місцем його проживання, але приймаючи до уваги, що життєві обставини змінилися, мати дитини переїхала до іншого населеного пункту і дитина виявила бажання проживати разом із нею, наявність рішення служби у справах дітей від 02.05.2018 року за новим місцем проживання матері про визначення місця проживання дитини разом із Відповідачем, а також всі досліджені в судовому засіданні докази і показання свідків, суд дійшов висновку, що повернення дитини батьку ОСОБА_1 суперечитиме її інтересам.

За таких обставин не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов'язання Відповідача ОСОБА_2 припинити дії, які порушують сімейні права Позивача; прийняти рішення про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_6 від матері, яка незаконно утримує її; визначити місцем постійного проживання дитини місце проживання Позивача.

Стосовно ймовірного порушення права Позивача на спілкування з дитиною суд зауважує наступне.

Так, за приписами ст.ст. 157-159 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Проте, Позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що йому хтось забороняв бачитися з донькою, більше того, сторонами не оспорювалось, що ОСОБА_1 приїжджав до доньки на Перший дзвоник 01.09.2017 року і вільно з нею спілкувався, окрім того, не надано доказів, що він звертався до органу опіки та піклування задля визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, і це підтвердила представник служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, отже в цій частині позов також задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з залученням третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: служби у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, про захист сімейних прав - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 травня 2018 року.

Суддя М.В. Козирєв