_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/1185/18
Провадження № 2/520/3701/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.05.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Гниличенко М.В.
при секретарі Шпак К.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача : ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, суд -
ВСТАНОВИВ:
31.01.2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою АДРЕСА_1 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 , в якій позивачка просить суд стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 14012,53 гривень, сплачений судовий збір 704, 80 грн., сплату за підготовку висновків щодо розміру збитку у сумі 1400 грн. та сплату поштових витрат 30 грн., на загальну суму 16147,33 грн.
Позивачка в обґрунтування позовних вимог в позові посилалась на те, що 25.10.2017 року о 21 год. 05 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 рухаючись по Люстдорфській дорозі у м.Одесі, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем RENAULT LOGAN з реєстраційним номером НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який належить ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
До судового засідання з`явився представник позивача ОСОБА_3 , який позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача військової частини НОМЕР_1 Яременко Ю.Г. до судового засідання з`явилась, позовні вимоги не визнала, суду був наданий відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позовні вимоги не визнають та просять відмовити у повному обсязі, оскільки непред`явлення вимог до страховика Моторного транспортного страхового бюро України за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові.

Третя особа ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 25.10.2017 року о 21 год. 05 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 та рухаючись по Люстдорфській дорозі у м.Одесі, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем RENAULT LOGAN з реєстраційним номером НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який належить ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Київського районного суду м.Одеси від 06.12.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на ОСОБА_2 штраф у розмірі 340 гривень. Вказана постанова набрала законної сили 18.12.2017 року.
Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язкова для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як з`ясувалося, ОСОБА_2 є військовослужбовцем строкової служби та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що вбачається із довідки № 118 від 27.04.2018 року та копії наказу від 27.07.2017 року, наданих до суду в/ч НОМЕР_1 /а.с.92/

Відповідно витягу із наказу від 24.10.2017 року матрос строкової військової служби ОСОБА_2 перебував у відрядженні терміном 2 доби в період з 24 по 25 жовтня 2017 року та керував транспортним засобом «ГАЗ» н/з НОМЕР_2 , що знаходиться на балансі на в/ч НОМЕР_1 , про що свідчить технічний талон серії ПД № 028229 від 22.11.2014 року /а.с.93-96/

Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження.

За актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 29.12.2017 р. автомобіль RENAULT LOGAN, реєстраційний номер НОМЕР_3 отримав пошкодження у вигляді деформації заднього бампера (розриви пластика), також пошкодження кронштейна кріплення заднього лівого бампера (відлом кріплення). На теперішній час ремонт автомобіля не проводився.

У подальшому було проведене дослідження та виготовлений звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ № 833/12-17 від 04.01.2018 р., заподіяного власнику автомобіля марки RENAULT LOGAN з реєстраційним номером НОМЕР_3 .

Згідно з висновками, викладеними в звіті, вартість матеріального збитку становить 14012.53 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобілю, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 10632.83 грн. Ринкова вартість автомобіля до ДТП становила 214680.63 грн., а величина втрати товарної вартості автомобіля становить 3379.70 грн.

Представник відповідача т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_4 надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Також представник відповідача вказувала, що непред`явлення вимог до страховика Моторного транспортного страхового бюро України за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди в відповідному розмірі.

Щодо правового регулювання ситуації що склалась та норм матеріального права, які застосовує суд при вирішенні спору по суті.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а сам шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У п. 6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ (постанова №4 від 01.03.2013 року) роз`яснено , що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Разом з тим право вимоги щодо такого відшкодування має у тому числі і особа яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб) оскільки відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право).

Згідно з п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема, на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Як вбачається із положень ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому п. 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ (постанова №4 від 01.03.2013 року) передбачає, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, враховуючи, що водій ОСОБА_2 на день ДТП перебував в особовому складі військової частини НОМЕР_1 , то належним відповідачем у справі є військова частина НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Водій ОСОБА_2 , проходячи військову службу на посаді, вважається таким, що станом на день ДТП виконував свої службові обов`язки, які були доручені наказами ВЧ НОМЕР_1 про відрядження, що свідчить про те, що ОСОБА_2 на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 , за участю якого сталася ДТП.
Внаслідок неправомірних дій водія ОСОБА_2 автомобілю позивачки завдана матеріальна шкода у розмірі 14012 грн. 53 коп., що підтверджується висновком щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ № 833/12-17 від 04.01.2018 року.
У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти суми завданої матеріальної шкоди, проте клопотань про проведення судової експертизи не заявляла, будь-яких доказів на спростування вказаного розміру шкоди відповідачем та третьою особою не надано. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Представник відповідача вказувала, що непред`явлення вимог до страховика Моторного транспортного страхового бюро України за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди в відповідному розмірі. Однак, суд не приймає до уваги ці доводи, оскільки навіть якщо автомобіль був застрахований шкода заподіяна при ДТП може бути відшкодована судом у загальному порядку без звернення потерпілого до страховика, так як позивач вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди про відшкодування цієї шкоди у судовому порядку або шляхом звернення до страховика.
На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача військової частини НОМЕР_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 14012 грн. 53 коп. підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Як вбачається з висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ № 833/12-17 від 04.01.2018 року, він був виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , що підтверджено квитанцією №0.0.935877337.1 від 11.01.2018 року та була сплачена оцінка матеріального збитку Renault LOGAN державний номер НОМЕР_3 на суму 1400 грн.
Позивач стверджує, що ним було сплачено 30 грн. в рахунок поштових витрат за пересилку звіту про оцінку матеріального збитку відповідно до Експрес-накладної № 666 від 04.01.2018 року.

На підставі викладеного, враховуючи положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України, позовні вимоги про стягнення витрат за підготовку висновку щодо розміру заподіяного збитку у сумі 1400 грн. та сплата поштових витрат у сумі 30 грн. підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, вимоги про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача, оскільки судом позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Керуючись ст. ст.12,13,19,82,259,263-265 ЦПК України, ст.ст.22,1166,1172,1187 ЦК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача : ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_5 , відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 14012, 53 гривень /чотирнадцять тисяч дванадцять грн/, сплачений судовий збір 704, 80 грн./сімсот чотири грн./, сплату за підготовку висновків щодо розміру збитку у сумі 1400 грн./одна тисяча чотириста грн./ та сплату поштових витрат 30/тридцять/ грн., на загальну суму 16147,33 грн./шістнадцять тисяч сто сорок сім гривень 33 копійки/
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.05.2018 року.

Суддя Гниличенко М. В.