Єдиний унікальний номер 235/4750/18 Номер провадження 22-ц/804/548/18
Головуючий в 1 інстанції: Бородавка К.П.
Суддя-доповідач: Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О. Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну № 235/4750/18 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення моральної шкоди,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 вересня 2018 року (суддя Бородавка К.П.) постановлену в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 10 вересня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем з 04 вересня 2012 по 29 червня 2014, працював прохідником підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті, наказом від 01 липня 2014 звільнений на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виявленою невідповідністю роботі, яку виконує за станом здоров'я. Крім того, до переводу він працював на ДП «ВК «Краснолиманське» прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті, з 13 вересня 1996 року по 24 жовтня 2007 року, з 6 листопада 2007 року по 2 серпня 2008 року та з 10 листопада 2008 року по 4 вересня 2012 року. 21 серпня 2015 року відносно нього складений акт розслідування хронічного професійного захворювання, встановлені професійні захворювання: - хронічна правобічна радикулопатія L5-S1 в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, захворювання професійне, встановлене вперше; - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка ступінь (II) ст. - за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - захворювання професійне, встановлене вперше; - хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Професійне захворювання встановлене вперше. 26 серпня 2015 року він був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням, за результатом огляду встановлено первинно 65% втрати професійної працездатності за сукупністю з 26 серпня 2015 року до 01 вересня 2016 року: - 35% попереково-крестцовий радикуліт; - 20% хронічний бронхіт; - 10% туговухість; визнано інвалідом третьої групи за професійним захворюванням з 26 серпня 2015 року до 26 серпня 2016 року. За висновком МСЕК від 30 червня 2018 року йому повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності - 35% попереково-крестцовий радикуліт, 20% хронічний бронхіт, 10% туговухість, з 30 червня 2016 року встановлено безстроково, визнано інвалідом З групи безстроково. Зазначає, що протягом багатьох років він звертався за медичною допомогою з приводу захворювань радикулітом, бронхітом та туговухістю. Через захворювання внаслідок впливу шкідливих факторів позивач відчуває задуху при помірному фізичному навантаженні, з градацією в праву ногу, обмеження рухів в попереку, оніміння кистей, кашель, переважно сухий з тяжко відділяємим харкотинням; біль за грудиною; знижений слух, шум у вухах; загальну слабкість. Протягом багатьох років він постійно проходить курс лікування для того, щоб підтримати свій стан здоров'я. У теперішній час обмежений у рухах, не витримує значних навантажень, періодично відчуває загальну слабкість, недомагання, частий кашель, задишку. Майже постійно позивача непокоїть кашель. Вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 90000 грн., та просить стягнути з відповідача.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково: стягнуто з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_2 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійного захворювання. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Краснолиманське» на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 155 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 вересня 2018 року змінити та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, при ухваленні судом рішення порушено норми матеріального та процесуального права. З рішення суду в частині розміру стягнутого відшкодування не згоден, оскільки законодавством не передбачено, що при визнанні розміру моральної шкоди, враховується стаж роботи саме на підприємстві відповідача. Результати медичного огляду при переводі з ДП «ВК «Краснолиманська» на ТОВ «Краснолиманська» свідчать про відсутність профзахворювання. Професійне захворювання розвинулися саме під час роботи на ТОВ «Краснолиманська» про що складений акт.

Відповідачем подано письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, рішення залишити без змін.

В обґрунтування відзиву послався на те, що позивач отримав профзахворювання до працевлаштування на підприємство відповідача, оскільки позивач мав стаж роботи в підземних роботах більше 31 року, тоді як на підприємстві відповідача позивач працював лише 1 рік 9 місяців. Вказане підтверджується і самим Актом розслідування профзахворювання позивача від 21 серпня 2015 року форми П-4 в п.16 зазначено, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці, обумовленими впливом промислового фактора - пил,важкість праці, виробничий шум. Відповідно п.19 Акту розслідування від 21 серпня 2015 року зазначено, що з огляду на тривалий виробничий стаж працівника в шкідливих умовах праці, кількоразову зміну дільниць і робочих місць, часту зміну керівників дільниць, встановити осіб, винних у порушенні норм і правил охорони праці, що стали причиною даного профзахворювання, неможливо. Вважає, що висновки суду першої інстанції рішення суду є законними, обґрунтованими, та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно із ст. 274 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суд вважає, що апеляційна скарга задоволеною не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 04 вересня 2012 року по 29 червня 2014 року, займаючи посаду прохідника підземного 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті за переводом, що підтверджено трудової книжкою БТ-ІІ №2182069. Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Інституту медицини праці НАМНУ про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 11 лютого 2015 року №4/90, складеного відносно ОСОБА_2 (місце останньої роботи: ТОВ «Краснолиманське», прохідник), у останнього встановлені такі професійні захворювання: хронічна правобічна радикулопатія L5-S1 в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легка ступінь (II ст.) за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4, хронічний бронхіт II ст. стихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмосклероз , ЛН І-ІІ ст. Вказані захворювання встановлені вперше.

Відповідно до пунктів 16-19 вказаного Акту такі захворювання у позивача виникли у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці, обумовленими впливом промислового фактора - пил, важкість праці, виробничий шум. Причина професійного захворювання: згідно лабораторно-інструментальних досліджень: запиленість повітря робочої зони переважно фіброгенної дії складала 176.2мг/мЗ (ГДК-2мг/м3). Потужність зовнішньої роботи (Вт) при роботі з участю м'язів нижніх кінцівок та тулуба 287.1Вт (ПДР - 90Вт), теж при роботі с переважною участю м'язів плечового поясу, виробничий шум досягав 86дБА (ПДР 80дБА). З огляду на тривалий виробничий стаж працівника в шкідливих умовах праці, кількаразову зміну дільниць і робочих місць, часту зміну керівників дільниць, встановити осіб, винних у порушенні норм і правил охорони праці, що стали причиною даного профзахворювання, неможливо.

Згідно Довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 10 ААВ №517231 позивача вперше визнано інвалідом 3 групи за загальним захворюванням.

26 серпня 2015 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням, за результатом огляду позивачу встановлено первинно 65% втрати професійної працездатності за сукупністю з 26 серпня 2015 року по 01 вересня 2015 року: - 35% попереково-крестцовий радикуліт; - 20% хронічний бронхіт; - 10% туговухість; позивача визнано інвалідом 3 групи за професійним захворюванням з 26 серпня 2015 року до 26 серпня 2016 року (довідки №0607124, №0039316). Визначено потребу у медикаментозному лікуванні за профзахворюванням, санаторно-курортне-лікування за хронічним попереково-крестцовим радикулітом.

За висновком МСЕК від 30 червня 2016 року позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності - 35% попереково-крестцовий радикуліт, 20% хронічний бронхіт, 10% туговухість, з 30 червня 2016 року встановлено безстроково, визнано інвалідом 3 групи безстроково.

Копією свідоцтва про укладення шлюбу підтверджується, що позивач з 18 липня 1987 року одружений зі ОСОБА_5, яка відповідно до Довідки МСЕК від 08 листопада 2017 року має інвалідність 3 групи за загальним захворюванням.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ушкодження здоров'я позивача сталося під час виконання ним трудових обов'язків, а саме на ТОВ «Краснолиманське»на ПАТ, яке відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України не забезпечило небезпечні умови праці своєму працівнику, що покладає на відповідача обов'язок згідно із законодавством, а саме ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати йому моральну шкоду.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У п. п.2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач з червня вересня 2012 року по липень 2014 року 2006 року працював на ТОВ «Краснолиманське» прохідником підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 10ААВ № 517231 від 12.06.2014 року, позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно до довідки про результати визначення ступені втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у надані медичної та соціальної допомоги серія АБ № 003916 від 26.08.2015 року позивачу встановлено первинно за сукупністю 65% втрати працездатності .

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав вірну правову оцінку та дійшов правильного висновку про те, що саме в період роботи у відповідача були порушені права позивача на безпечні і здорові умови праці, тому відповідач згідно із діючим законодавством повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду.

Визнаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд урахував конкретні обставини справи, доводи, викладені в позовній заяві, а також характер та ступінь моральних страждань, а саме: встановлення позивачу 65% втрати професійної працездатності та 3 групи інвалідності, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає необхідність подальшого лікування та спостереження задля відновлення працездатності, відчуття незручності у повсякденному житті, необхідність докладання додаткових зусиль, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та одночасно зважаючи на те, що відповідні професійні захворювання обумовлені тривалим періодом роботи позивача не лише у відповідача, а й на інших підприємствах, суд вірно оцінює спричинену позивачу моральну шкоду в 20 000 гривень, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про невірну оцінку доказів.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачами суду не надано.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня складання повного судового рішення та касаційному оскарженню не підлягає .

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: І.О.Дундар

О.І.Корчиста