АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/617/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

з участю : позивача, представника відповідача, представника третьої особи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/23445/17 за апеляційними скаргами Управління Державної казначейської служби України у місті Хмельницькому Хмельницької області, ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 лютого 2018 року суддя-доповідач ОСОБА_5 по справі за позовом ОСОБА_4 до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у місті Хмельницькому Хмельницької області, за участю третьої особи Державної судової адміністрації про відшкодування збитків.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційними скаргами, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом у якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь кошти в сумі 40592 грн. 17 коп. Зазначав, що з 12 лютого 2003 року по 16 вересня 2016 року він працював на посаді судді Апеляційного суду Хмельницької області. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28 грудня 2007 року було внесено зміни до ч.4 ст.44 Закону України №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року «Про статус суддів», а саме зокрема було визначено, що суддям виплачується надбавка за вислугу років у розмірах при стажі роботи понад 20 років 30 відсотків від посадового окладу, хоча попередня редакція статті передбачала виплату від загальної суми щомісячного заробітку. Рішенням Конституційного суду від 22 травня №10-рп/2008 було визнано неконституційними низку положень Закону №107-VI, в тому числі щодо внесення змін у ч.4 ст.44 Закону України «Про статус суддів».

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду №822/666/14 від 24 березня 2014 року було зобовязано апеляційний суд Хмельницької області перерахувати та виплатити позивачу надбавку за вислугу років із врахуванням щомісячної премії за період з 1 січня 2006 року по 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, _____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Провадження № 22ц/792/617/18

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 59

надбавки за секретну роботу форми 2 за період з 1 лютого 2006 року по 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, надбавки за виконання особливо важливої роботи за період з 1 березня 2007 року по 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, а також нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату надбавки за вислугу років. За період з 1 січня 2008 року по 22 травня 2008 року судом було відмовлено за посиланням на те, що в цей період положення ч.4 ст.44 Закону України «Про статус суддів» діяли в редакції Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до ст. 152 Конституції України визначено, що матеріальна чи моральна шкода завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Однак, такого закону до цього часу не прийнято. Згідно ст.1175 ЦК України шкода завдана фізичній особі в результаті прийняття органу державної влади нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. У звязку із прийняттям Верховною Радою України неконституційного акту позивач за період з 1 січня 2008 року по 22 травня 2008 року було заподіяно шкоду у звязку недоотриманням заробітної плати в сумі 6335 грн. 33 коп., яка на даний час знецінилася внаслідок інфляції, розмір компенсації становить 13442 грн. 64 коп. Також у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати позивач має право на виплату компенсації відповідно до Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків виплати».

Крім цього, на підставі ст.43 Закону України «Про статус суддів», п.1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95, п.3-1 Постанови КМ України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання» та наказу голови апеляційного суду від 22 червня 2009 року №24/04-03 в спірний період позивач мав право на отримання щомісячного грошового утримання звільненого від сплати податку в розмірі 84% від заробітної плати. Внаслідок прийняття неконституційного акту позивача було завдано шкоди в сумі 6667 грн. 25 коп. у вигляді недоотриманого щомісячного грошового утримання за період з січня 2008 року по травень 2008 року, яка на даний час також знецінилась внаслідок інфляції, компенсація за це становить 14146 грн. 95 коп.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України за рахунок бюджетної програми 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» на користь ОСОБА_4Є шкоду у виді недоотриманої заробітку за період з січня 2008 року по травень 2008 року в сумі 6335 грн. 33 коп. завдану законом, що визнаний неконституційним. У задоволенні решти вимог відмовити. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині задоволення позову Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області подало апеляційну скаргу у якій просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі, послалося на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказувало, що позивач жодним чином не довів та не обґрунтував, яку саме шкоду, протиправні дії чи бездіяльність орган Казначейства завдав позивачу та у чому полягає така протиправність. Жодним державним актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому. Казначейство не перебуває із позивачем у цивільно-правових правовідносинах, а тому не завдало і не могло завдати позивачу шкоду.

Крім того, зі змісту позовних вимог та доказів, наданих позивачем, визнано бездіяльність посадових осіб Першого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції Хмельницької області та саме державний орган (посадова особа державного органу), який своїми діями /бездіяльністю завдав шкоду, а не Казначейство, яке лише виконує функцію щодо безспірного списання коштів згідно із рішенням суду.

ОСОБА_4 не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови в задоволені позову подав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Вказував, що суд першої інстанції всупереч вимогам закону та завданням цивільного судочинства проявивши упередженість на користь відповідача, яким є держава відмовив йому в задоволені позовних вимог в частині стягнення з Державного бюджету України шкоди у вигляді недоплаченого щомісячного грошового утримання та компенсації втрати частини заробітної плати та помісячного грошового утримання в звязку із порушення строків їх виплати. На його думку судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не було враховано: правовому позицію Верховного Суду України від 18 травня 2016 року за № 6-237цс/16 щодо упущеної вигоди у вигляді недоотримання щомісячного грошового утримання внаслідок видачі територіальним управлінням ДСА України в Житомирській області довідки, відомості у якій не відповідали дійсності, практику Апеляційного суду Хмельницької області від 7 серпня 2017 року за № 686/1746/17 щодо відшкодування шкоди у виді заробітної плати та у виді компенсаційної втрати частини доходів в звязую із порушенням строків її виплати.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою ОСОБА_4, Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому подало на неї відзив.

Зазначало, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року адміністративний позов задоволено частково. Зобовязано Апеляційний суд Хмельницької області перерахувати та виплатити ОСОБА_4 надбавку за вислугу років із врахування щомісячної премії. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Отже, питання щодо стягнення недоплаченої заробітної плати за січень травень 2008 року було вирішено Хмельницьким окружним адміністративним судом по суті вимог ОСОБА_4.

Крім того, жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу не погоджуючись із апеляційною скаргою Казначейства, ОСОБА_4Є подав на неї відзив.

Зазначав, що твердження Казначейства про предявлення до нього позову, ототожнюючи із державною не відповідають дійсності, оскільки в позовній заяві чітко вказано відповідачем саме Державу Україну, що узгоджується із ст. 156, ч. 3 ст. 152, Конституції України та ст. 174 ЦК України та не суперечить положенням ст. 176 ЦК України.

Посилання Казначейства на ту обставину, що в позовній заяві не було чітко вказано в чому саме полягає шкода, заподіяна прийняттям закону, який визнано неконституційним, а також докладний розрахунок її розміру, при цьому позивач надав суду належні, достовірні та достатні докази заподіяння шкоди, що спростовує доводи Казначейства.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду в частині відмови в позові скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в цій частині з наступних підстав.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом першої інстанції правильно встановлено, що з 12 лютого 2003 року по 16 вересня 2016 року ОСОБА_4 працював на посаді судді Апеляційного суду Хмельницької області і за стажем роботи і вислугою років на посаді судді мав право на отримання 30% надбавки за вислугу років.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду №822/666/14 від 24 березня 2014 року було зобовязано Апеляційний суд Хмельницької області перерахувати та виплатити ОСОБА_4 надбавку за вислугу років із врахуванням щомісячної премії за період з 1 січня 2006 року по 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, надбавки за секретну роботу форми 2 за період з 1 лютого 2006 року по 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, надбавки за виконання особливо важливої роботи за період з 1 березня 2007 року по 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, а також нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату надбавки за вислугу років. За період з 1 січня 2008 року по 22 травня 2008 року судом було відмовлено за посиланням на те, що в цей період положення ч.4 ст.44 Закону України «Про статус суддів» діяли в редакції Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» позивачеві підлягала виплаті надбавка за вислугу років у відсотковому відношенні від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни до ч. 4 ст. 44 Закону «Про статус суддів» щодо визначення розміру надбавки за вислугу років від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

У січні - травні 2008 році виплата надбавки ОСОБА_4 проводилася від розміру посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Наказом голови Апеляційного суду Хмельницької області від 22 червня 2009 року №24/04-03/ виданим на підставі листа-погодження ДСА №17-4207/09 від 18 червня 2009 року, постанови Хмельницького міськрайонного суду від 21 серпня 2006 року, ухвали Вищого адміністративного суду від 7 квітня 2009 року апелянту було встановлено наступні розміри щомісячного грошового утримання у відсотках заробітної плати працюючого судді: з 27 листопада 2005 року у розмірі 80 відсотків, з 27 листопада 2006 року у розмірі 82 відсотка, з 27 листопада 2007 року 84 відсотка, з 27 листопада 2008 року 86 відсотків.

В період з січня по травень 2008 року вказане щомісячного грошового утримання у розмірі 84% відсотках заробітної плати працюючого судді було виплачено позивачу з розрахунку заробітної плати, яка була виплачена позивачу згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було внесено зміни до ч. 4 ст. 44 Закону «Про статус суддів» щодо визначення розміру надбавки за вислугу років від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Зазначені обставини встановлені постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року, яка набрала законної сили.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано неконституційними внесені до ст. 44 Закону «Про статус суддів» зміни.

У відповідності до ст. 1175 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 2 ч. 2 цієї є статті визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Збитки ОСОБА_4 полягають не в реальних втратах особи, яких вона зазнала або зазнає, а в тих доходах, які він недоотримав внаслідок порушення його цивільного права.

Стаття 22 ЦК України практично визначає лише такий спосіб захисту, як відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16,

Ст. 44 Закону України «Про статус суддів» в редакції від 24 лютого 1994 року визначено, що суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірі при стажі роботи понад 20 років - 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи (ч. 4 ст. 44 цього Закону).

Згідно ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

П.1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №684/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» визначено, що судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, одержують заробітну плату і 50 відсотків передбаченого законом щомісячного грошового утримання, належного їм у разі виходу у відставку;

Законом України від 28 грудня 2007 року №107-VІ України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (п. 61 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України») були внесені зміни до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» щодо визначення розміру надбавки за вислугу років від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пунктів 36 - 100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Згідно із ст. 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

У п. 1 і п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі коли правовідносини, що розглядаються судом, законом України не врегульовано.

Порядком виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності (п.п. 3 п. 35).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 не доплачено за січень 2008 року (2988 грн. (посадовий оклад) + 350 грн. надбавка за клас + 1168 грн. 30 коп. (надбавка за виконання особливо важливої роботи) + 3304 грн. 62 коп. (щомісячна премія))/30% х 100% = 2243 грн. 28 коп. 1001 грн. 40 коп. (надбавка за вислугу років) = 1241 грн. 88 коп., за лютий-травень 2008 року щомісячний розмір надбавки за вислугу років становить (2988 грн. (посадовий оклад) + 350 грн. надбавка за клас + 1335 грн. 20 коп. (надбавка за виконання особливо важливої роботи) + 4823 грн. 41 коп. (щомісячна премія))/30% х 100% = 2848 грн. 98 коп. 1001 грн. 40 коп. (надбавка за вислугу років) = 1847 грн. 58 коп.

Загальний розмір недоотриманої надбавки за вислугу років становить 8632 грн. 20 коп. з яких слід вирахувати обовязкові платежі і внески, із врахуванням принципу диспозитивності в межах позовних вимог на користь позивача слід стягнути збитки в сумі 6335 грн. 33 коп. у вигляді недотриманих доходів внаслідок прийняття органом державної влади нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований.

Також за період з січня по травень 2008 року в 2009 році позивачу було виплачено щомісячне грошове утримання у розмірі 84% відсотках заробітної плати працюючого судді з розрахунку заробітної плати, яка була виплачена позивачу в цей період згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни до ч. 4 ст. 44 Закону «Про статус суддів» щодо визначення розміру надбавки за вислугу років від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Внаслідок цього позивачем було недоотримано в період за період з січня по травень 2008 року щомісячне грошове утримання в сумі 6667 грн. 25 коп. та йому було заподіяно майнову шкоду у вигляді недотриманих доходів у вказаній сумі внаслідок прийняття органом державної влади нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований.

На вказані обставини в частині відмовив позові щодо стягнення майнової шкоди в сумі 6667 грн. 25 коп. суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відмову в позові в цій частині з підстав наявності спірних питань між ОСОБА_4 та Апеляційним судом Хмельницької області саме з цього приводу, оскільки довічне грошове утримання було виплачено позивачу з розрахунку заробітної плати, яка була виплачена позивачу в період з січня по травень 2008 року, а судом правильно встановлено, що за цей період позивачем було недоотримано заробітну плату на підставі Закону, який в послідуючому був визнаний неконституційним.

Отже, встановивши, що позивачу завдано майнову шкоду внаслідок недоотриманої надбавки за вислугу років, суд першої інстанції прийшов до суперечливого висновку про відсутність підстав для визнання майнової шкоди у вигляді недоотриманого щомісячного грошового утримання, так як щомісячне грошове утримання виплачувалось позивачу в процентному відношенні від отриманої заробітної плати.

При цьому, суд першої інстанції відмовляючи в позові в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 13442 грн. 64 коп. та 14146 грн. 95 коп. виходив з того, що позивач посилався на норми Законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», які не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Однак, такий висновок суду про відмову в позові в цій частині є теж помилковим.

Звертаючись до суду позовом позивач фактично просив відшкодувати, завдану йому майнову шкоду з урахуванням тих підстав, що реальна вартість втрачених грошових коштів, з 2008 року до моменту звернення з позовом у 2017 році, значно збільшилася, а також він був позбавлений протягом тривалого часу права розпорядження належними їй грошовими коштами.

Главою 13 «Речі. Майно» ЦК України передбачено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (стаття 190).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (стаття 179 ЦК України).

У цій же Главі ЦК України міститься норма статті 192 «ОСОБА_3 (грошові кошти)», частиною першою якої передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Таким чином, гроші (грошові кошти) є різновидом майна.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року № 6 - 1032 цс17

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно статті 1 Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв'язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Згідно з частиною другою статті 1192 ЦПК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи положення частини третьої статті 22 ЦК України, якою закріплено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, а також аналізуючи зміст частини другої статті 1192 ЦК України «реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи», необхідно дійти висновку про те, що фізична особа має право на відшкодування, заподіяної майнової шкоди з урахуванням установленого індексу інфляції.

Такий ж правова висновок, викладений в постанові Верховного Cуду від 8 лютого 2018 року по цивільній справі № 662/928/15ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахований судом при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Купівельна спроможність коштів позивача в розмірі 6335 грн. 33 коп. у вигляді недотриманої заробітної плати та 6667 грн. 25 коп. недотриманого щомісячне грошове утримання з моменту їх неотримання до моменту звернення до суду із зазначеним позовом значно зменшилась.

Таким чином, завдані ОСОБА_4, збитки є її втратами, які за розміром є більшими, ніж сума недотриманих доходів, оскільки купівельна вартість коштів зменшилась.

З огляду на викладене, у конкретній справі обсяг збитку ОСОБА_4 необхідно визначити з урахуванням установленого індексу інфляції. Зважаючи на положення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, статей 22, 1192 ЦК України у ОСОБА_4 є законні сподівання на відшкодування шкоди, яку йому було завдано.

Наданий ОСОБА_4 до суду розрахунок розміру збитків, що підлягають відшкодуванню, не є очевидно невідповідним розміру збитків, який обчислюється з урахуванням вимог Закону, а тому береться судом до уваги.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Відповідно до п. 8 ст. 7, п.п. 1, 2 ст. 23 БК України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України».

Тому, кошти на відшкодування шкоди, завданої громадянинові актами, що визнані неконституційними, провадиться за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення майнової шкоди в сумі 6667 грн. 25 коп. у вигляді неотриманого доходу за період з січня по травень 2008 року, стягнення інфляційних втрат в сумі 13442 грн. 64 коп. та 14146 грн. 95 коп. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про безпідставність рішення суду в частині задоволення позовних вимог до Державної казначейської служби України, оскільки позивач жодним чином не довів яку саме шкоду йому заподіяно органом Казначейства, слід відхилити.

Як вбачається з рішення, суд стягнув кошти безпосередньо з Державного бюджету України, а не з Державної казначейської служби, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України (далі БК України) в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7, пп. 1, 2 ст. 23 БК України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України».

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку, а не безпосередньо з Державної казначейської служби України.

Також безпідставними є доводи Державної казначейської служби України, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року відмовлено в позові ОСОБА_4Є про перерахунок та виплату заробітної плати за січень-травень 2008 року і на підставі ст.. 255 ЦПК України провадження в справі слід закрити.

Позов подано на підставі ст. 1175 Цивільного кодексу України і предметом позову є відшкодування, заподіяної майнової шкоди, а у вищевказаній адміністративній справі предметом спору було стягненні недоотриманого грошового утримання судді.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Хмельницького місьрайонного суду від 6 листопада 2017 року в частині відмови в позові скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Стягнути на користь ОСОБА_4 з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування, заподіяної ОСОБА_4 (проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) майнової шкоди, у вигляді недоотриманого доходу за період з січня по травень 2008 року в сумі 34256 грн. 84 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 7 травня 2018 року.

Судді (підпис) А.М. Костенко

(підпис) ОСОБА_3

(підпис) ОСОБА_2

Згідно з оригіналом ОСОБА_1