Справа № 502/1837/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Кілія справу за позовом

ОСОБА_1

до

Кілійської міської ради Одеської області

про

визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 10.10.2018 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Кілійської міської ради про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 3,80 га, розташовану на території Кілійської міської ради, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 14.06.2011 року.

З позовної заяви вбачається, що позивач є донькою ОСОБА_2, яка померла 14.06.2011 року, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 146. На час смерті ОСОБА_2 проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Померлій належала земельна ділянка площею 3,80 гектарів, що розташована на території Кілійської міської ради, яку передано спадкодавцю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вона набула її на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.02.2009 року державним нотаріусом Кілійської районної нотаріальної контори, у звязку зі смертю її чоловіка ОСОБА_3, померлого 21.04.2008 року. В свою чергу, ОСОБА_3 вказана земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ОД № 038512, виданого Кілійською міською радою 10.07.2000 року.

ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2. Мати позивача за життя заповітів не складала. Окрім ОСОБА_1 інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає.Однак, на теперішній час позивач не має змоги оформити право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 3,80 гектарів, оскільки вказаній земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер та не зареєстровано в Державному земельному кадастрі.

Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак від неї на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить справу розглядати за її відсутності, а також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник Кілійської міської ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої просить провести засідання без його участі.

На підставі письмових заяв позивача та відповідачів суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

З державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ОД № 038512, виданого Кілійською міською радою 10.07.2000 року, ОСОБА_3 на підставі рішення XIV сесії XXIII скликання Кілійської міської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області № 128 від 27.04.2000 року було передано у власність земельну ділянку площею 3,80 га, розташовану на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

21.04.2008 року помер ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №146, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 146592, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.02.2009 року Кілійською районною державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 320, ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, успадкувала земельну ділянку площею 3,80 га, розташовану на території Кілійської міської ради, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ОД № 038512, у звязку зі смертю її чоловіка ОСОБА_3, померлого 21.04.2008 року.

14.06.2011 року померла ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 146, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 254390, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області.

З повторного свідоцтва про народження серії І-ЖД № 493562, виданого 13.10.2016 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що ОСОБА_4 народилась 22.06.1973 року, про що було складено відповідний актовий запис за № 236, її батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

12.06.1993 року Кілійським районним відділом ЗАГС було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, прізвище дружини після реєстрації шлюбу було змінено на ОСОБА_5, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний запис за № 72, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІІ-ЖД № 390548, виданим 12.06.1993 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності з ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_2, померлої 14.06.2011 року.

Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи вищезазначене суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 3,80 га розташовану на території Кілійської міської ради, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 14.06.2011 року.

Керуючись ст.ст. 12,13,18, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 3,80 га розташовану на території Кілійської міської ради, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 14.06.2011 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Одеської області.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_6