Справа № 336/6014/17
Провадження № 2/336/351/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» листопада 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді Голубкової М.А.

за участю

секретаря судового засідання Когут С.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Органу місцевого самоврядування в особі ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 квартири № 44, по вул. Карпенко-Карого, 5-а, в м. Запоріжжя, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4.

В позові зазначено, що 25.02.2014 року померла мати позивача ОСОБА_4, після її смерті відкрилась спадщина у складі 1/2 частини квартири № 44 в будинку № 5-а, що знаходиться в м. Запоріжжі по вул. Карпенка-Карого.

30.09.2017 року позивач подав до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте 30.09.2017 року отримав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з тих підстав, що спадкоємцем не надано оригіналів документів про право власності на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_4

Як вказує позивач, він є єдиним спадкоємцем першої черги після ОСОБА_4, інші спадкоємці першої черги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовились від прийняття спадщини на користь позивача.

Також позивач зазначає, що спадкодавцю спадкове майно належало на підставі свідоцтва про право власності на житло № 9194 від 03.11.1999 року, відповідно до змісту якого квартира за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карпенка КарогоАДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності.

Посилаючись на ст. ст. 328, 384, 1216, 1218 Цивільного кодексу України позивач зазначає, що іншої можливості захистити свої права, окрім як у судовому поряду в нього не має та саме це і спонукало його звернутися до суду із позовом про визнання права власності на 1/2 частину квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карпенка КарогоАДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

У судовому засіданні представник позивача, адвокат ОСОБА_7 наполягала на заявленому позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_8 в судовому засіданні вказала, що не заперечує проти задоволення позову, про що також подала письмову заяву, наявну в матеріалах справи.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та наявних доказів.

Як передбачено ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно копії свідоцтва № 9194 про право власності на житло що видане Шевченківською районною адміністрацією 03.11.1999 року, квартира за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карпенка КарогоАДРЕСА_1, належить ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності. Вказане свідоцтво зареєстроване в реєстровій книзі за № 265/37597.

Так згідно свідоцтва про смерть 25.02.2014 року померла ОСОБА_4 у віці 83 років, вказаний факт зареєстровано Міським відділом ДРАЦС РС ОСОБА_3 МУЮ.

Згідно свідоцтва про смерть 20.05.2017 року помер ОСОБА_6 у віці 52 років, вказаний факт зареєстровано Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області.

Згідно свідоцтва про народження серії V-УР № 0340049 від 11.12.1962 року, батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_9 та ОСОБА_4.

На запит суду Пятою ОСОБА_3 ДНК ГТУЮ в Запорізькій області направлено копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 № 152 за 2014 рік. В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про прийняття спадщини від 29.03.2014 року.

Згідно заяви ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 що подана 29.03.2014 року до 5 ОСОБА_3 ДНЗК, останній відмовляється від прийняття належної йому частки спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Також матеріали спадкової справи містять заяву ОСОБА_6, відповідно до змісту якої, останній, як співвласник квартири, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карпенка КарогоАДРЕСА_1, просить визначити на імя померлої ОСОБА_4, 1/2 частку вказаної квартири.

Згідно заяви ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 що подана 29.03.2014 року до 5 ОСОБА_3 ДНЗК, останній відмовляється від прийняття належної йому частки спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Також спадкоємцю ОСОБА_5, що зареєстрований та проживає у Російській Федерації, АДРЕСА_2, було розяснено право на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, проте спадкова справа не містить відповідних заяв ОСОБА_5 поданих у передбачений законом строк.

Як передбачено ст.. 370 ЦК України Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до п. 12 постанови ВСУ № 7 від 30.05.2008 року За загальними правилами частини другої статті 372 ЦК У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) ( 435-15 ). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

За таких обставин суд вважає встановленим, що частка майна належного спадкодавцю ОСОБА_4 - квартири розташованої за адресою м. Запоріжжя, вул. Карпенка КарогоАДРЕСА_1, відповідає 1/2 її частини.

Стаття 1269 ЦПК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, після смерті ОСОБА_4 є її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1268 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини.

Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_6 подав заяву про відмову від спадщини, а ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений законом строк не звертався.

ОСОБА_2 звернувся до Пятої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4, але нотаріус у видачі свідоцтва відмовила через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Як розяснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як передбачено ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять всі права та обовязки, які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний спосіб захисту узгоджується з передбаченим ст. 16 ЦК України та спрямований на захист спадкових прав Позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 13, 19, 89, 206, 223, 247, 258-259, 263-265, 274 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 16, 328, 384, 1216, 1218, 1258, 1262 Цивільного кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, смерть якої сталася 25.02.2014 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Голубкова М.А.