Справа №295/4418/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Полонця С.М.,

секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, -

встановив:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири №82 будинку №6 по провулку 3-му Березівському в м. Житомирі. При цьому посилається на те, що вона є власником вказаної квартири, а відповідач її колишнім чоловіком, який не проживає у цій квартирі з кінця лютого місяця 2017 року, не платить комунальні послуги за утримання житла, але зареєстрований за місцем проживання за вказаною адресою, внаслідок чого позивач несе зайві витрати в оплаті за комунальні послуги.

08.05.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить зупинити провадження по справі та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 10.05.2018 року клопотання відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі, залишено без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власником квартири №82 по провулку 3-му Березівському, 6 в м. Житомирі, а відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є її колишнім чоловіком та зареєстрований за місцем проживання у вищезазначеній квартирі.

Відповідно до актів, затверджених головою правління ОСББ «Березівський-6» 08.06.2017 року та 30.03.2018 року, складених на підставі свідчень сусідів, відповідач зареєстрований, але не проживає у вищезазначеній квартирі відповідно з лютого та березня 2017 року.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 1 та 2 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справа №295/4042/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання позивача однією сімєю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з травня 2003 року до 18 вересня 2003 року з відповідачем, про визнання квартири №82 по провулку 3-му Березівському, 6 в м. Житомирі спільною сумісною власністю та її поділ.

На лист запит позивача від 12.03.2018 року відповідач надіслав їй лист-відповідь від 27.03.2018 року, в якому повідомив, що не має можливості проживати та використовувати спільне житло за адресою: АДРЕСА_1 у звязку з категоричною відмовою позивача у наданні доступу до вказаної квартири. Через перешкоди, які позивач чинить при будь-якій спробі відповідача потрапити до квартири, останній змушений орендувати інше житло та щомісячно несе витрати повязані з оплатою оренди, так як не має іншого житла. Про його намір використовувати для проживання частину вищевказаної квартири свідчить і той факт, що в ній залишились особисті речі відповідача. Також повторно повідомив позивача про те, що згоден нести витрати за спожиті комунальні послуги у разі усунення позивачем перешкод у користуванні квартирою, надання йому комплекту ключів від вхідних дверей та забезпечення безперешкодного доступу до житла.

За таких обставин, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у квартирі №82 по провулку 3-му Березівському, 6 в м. Житомирі у звязку з відмовою позивача у наданні доступу відповідачу до вказаної квартири та чиненням перешкод йому у цьому. Відповідач має намір використовувати для проживання спірне житло, іншого житла не має, про що письмово повідомив позивача. При цьому між сторонами існує спір про право власності на спірне житло, який вирішується в судовому порядку. Посилання позивача в обгрунтування позову на те, що відповідач відмовляється сплачувати витрати на комунальні послуги спростовується заявою відповідача, в якій він повідомив позивача про свою згоду нести витрати за спожиті комунальні послуги у разі усунення позивачем перешкод у користуванні квартирою.

Враховуючи фактичне не проживання відповідача ОСОБА_3 у квартирі №82 по провулку 3-му Березівському, 6 в м. Житомирі з поважних причин, відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування вказаним житлом у відповідності до вимог ст.405 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 265, 279 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: