Постанова

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа № 635/8794/16-ц

провадження № 61-8514св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року у складі колегії суддів:

Хорошевського О. М., Бровченка І. О., Карімової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з жовтня 2002 року постійно спільно проживала із ОСОБА_2 однією сім'єю та вела з ним спільне господарство.

До травня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Крім того, весь цей час вони працювали разом на одному підприємстві в

товаристві з обмеженою відповідальністю «АККО».

26 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який розірвано 20 грудня 2016 року Харківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 128.

За час спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 за спільні кошти з весни 2003 року по 2007 рік збудували житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 482,90 кв.м, житловою площею 104,50 кв.м, з допоміжними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Внутрішні оздоблювальні роботи в цьому будинку продовжувались досить тривалий час і після оформлення права власності на будинок. В цьому будівництві позивач брала безпосередню участь шляхом придбання будівельних матеріалів та оплати вартості будівельних робіт за рахунок коштів, які вона отримувала у вигляді заробітної плати.

Спірний будинок на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1, виданого виконкомом Пісочинської селищної ради 25 квітня 2007 року, знаходиться на земельній ділянці, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Приватизацію цієї ділянки ОСОБА_2 було розпочато ще у шлюбі та потім ділянка була зареєстрована на відповідача.

Сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі був придбаний комплекс нежитлових будівель, що складається з телятника літ. «Г», телятника літ. «Д», телятника літ. «З», загальною площею 2 656,10 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2. Вказані нежитлові будівлі також по праву власності належать ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_3, виданого Нововодолазькою селищною радою 07 листопада 2012 року.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила:

- встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом однією сімʼєю без реєстрації шлюбу з жовтня 2002 року до 26 травня

2012 року;

- визнати обʼєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 482,90 кв.м, житловою площею 104,50 кв.м, з допоміжними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку загальною площею 0,15 га, розташовану за цією ж адресою, кадастровий номер НОМЕР_2, на якій знаходиться спірний житловий будинок;

- поділити спільне майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на: житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 482,90 кв.м, житловою площею 104,50 кв.м, з допоміжними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку загальною площею 0,15 га, розташовану за цією ж адресою, кадастровий номер НОМЕР_2, на якій знаходиться спірний житловий будинок; комплекс нежитлових будівель та споруд загальною площею 757,3 кв.м, що складається з нежитлового бригадного будинку літ. «А-1», ганку літ. «а», нежитлової будівлі (зерноскладу) літ. «Б», погреба літ. «н», нежитлової будівлі (складу концкормів) літ. «Л», погреба літ. «М», нежитлової будівлі (столової) літ. «В», ганку літ. «в», колодязя літ. «К», огорожі літ. «N», розташованих за адресою: АДРЕСА_3, у цілому в порядку поділу спільного майна подружжя. За ОСОБА_2 визнати право власності на комплекс нежитлових будівель, що складається з телятника літ. «Г», телятника літ. «Д», телятника літ. «З», загальною площею 2 656,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, в цілому, в порядку поділу спільного майна подружжя.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності задоволено частково.

Встановлено юридичний факт того, що ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_2 однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, починаючи з

01 січня 2004 року та до дня реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 26 травня 2012 року.

Визнано об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 482,90 кв.м, житловою площею 104,50 кв.м, з допоміжними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку загальною площею 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, на якій розташований даний житловий будинок.

Поділено спільне майно подружжя та визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 482,90 кв.м, житловою площею 104,50 кв.м, з допоміжними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку, на якій розташовано даний житловий будинок, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_2; комплекс нежитлових будівель і споруд загальною площею 757,30 кв.м, що складається з нежитлового бригадного будинку літ. «А-1», ганку літ. «а», нежитлової будівлі (зерноскладу) літ. «Б», погреба літ. «н», нежитлової будівлі (складу концкормів) літ. «Л», погреба літ. «М», нежитлової будівлі (столової) літ. «В», ганку літ. «в», колодязя літ. «К», огорожі літ. «N», розташований за адресою: АДРЕСА_3, в цілому, в порядку поділу спільного майна подружжя.

Залишено за ОСОБА_2 право власності на комплекс нежитлових будівель, що складається з телятника літ. «Г», телятника літ. «Д», телятника літ. «З», загальною площею 2 656,10 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 в цілому, в порядку поділу спільного майна подружжя.

У задоволенні позовних вимог про встановлення юридичного факту, що ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_2 однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, починаючи з жовтня 2002 року та до 31 грудня

2003 року відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 320,00 грн, 640,00 грн та 4 175,34 грн, а всього 5 135,34 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскаржуваним рішенням питання про права та обов'язки ОСОБА_3 не вирішено, право на оскарження рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 квітня 2017 року у ОСОБА_3 в силу приписів частини першої статті 292 ЦПК України не виникло, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

У касаційній скарзі, поданій 04 грудня 2017 року, представник

ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 отримав у борг у ОСОБА_3 грошові кошти, які не повернув. Відповідну грошову суму заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від

30 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

ОСОБА_3 є кредитором ОСОБА_2 і арешт на поділене майно накладено в інтересах ОСОБА_3, а тому рішення суду першої інстанції про поділ майна боржника, оскаржуване в апеляційному порядку, безпосередньо зачіпає права та обов'язки ОСОБА_3

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішеннівід 11 грудня 2007 року

№ 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції), де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом цієї статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.

У цій справі, за ОСОБА_1 визнано право власності на майно, яке перебувало у власності її чоловіка - ОСОБА_2 на яке, згідно постанови державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 28 липня 2016 року накладено арешт та заборону його відчуження у звʼязку з невиконанням у встановлений державним виконавцем строк заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 травня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики.

Позбавлення ОСОБА_2 права власності на майно унеможливлює виконання судового рішення про стягнення з нього на користь

ОСОБА_10 суми боргу, унаслідок чого останній має підстави вважати своє право на отримання суми боргу порушеним.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у ОСОБА_3 права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов'язки, є передчасним, суперечить змісту статті 292 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в апеляційній інстанції) та перешкоджає подальшому провадженню в справі щодо існуючого спору.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

За таких обставин відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України ухвала апеляційного суду Харківської області від 21 листопада

2017 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року скасувати.

Передати справу № 635/8794/16-ц до апеляційного суду Харківської області для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило