ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/137/18

провадження № 22-ц/4809/232/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Суровицької Л.В.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Каліуш Г.В. від 27 липня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

встановив:

У січні 2018 року Публічне акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, підписав заяву від 07.07.2011 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Послався на те, що відповідно до п.2.1.1.2.3 Договору, клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та може бути змінений банком в будь-який момент. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. Відповідач, на підставі п. 2.1.1.5.5 Договору, зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим Договором. У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, утворилася заборгованість, яка станом на 17.12.2017 року становить 19 152,96 грн., з яких: 1696,33 грн. - заборгованість за кредитом; 586,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 15 481,67 грн. - пеня; а також штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 888,24 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на ці обставини, банк просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму боргу та судові витрати.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банком не надано належних доказів на підтвердження отримання відповідачем кредиту в розмірі 9000 грн. чи перерахування цих коштів на платіжну картку та наявності заборгованості за користування кредитним лімітом по зазначеному у позові картковому рахунку.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк (термін) відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 07 липня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, чим підтвердив, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг /а.с.9/.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, з моменту підписання особою анкети-заяви, між банком та ним укладено кредитний договір шляхом приєднання такої особи до запропонованого банком договору.

На підставі вказаного договору було відкрито картковий рахунок № 109284 та видано кредитну картку зі строком дії до 07/15, тобто до 31 липня 2015 року, що не заперечується відповідачем /а.с.75/.

Також відповідно до анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 07.07.2011 року, ОСОБА_1 виявив бажання у встановленні кредитного ліміту у розмірі 500 грн.

Згідно довідки про зміну умов кредитування кредитної картки, початковий кредитний ліміт був встановлений 08.08.2011 року у розмірі 1000 грн., у період з 11.07.2012 року по 06.04.2013 року кредитний ліміт неодноразово збільшувався та був встановлений у розмірі 9000 грн., після чого 01.07.2013 року на підставі заяви відповідача кредитний ліміт був анульований та з 14.07.2013 року знову збільшено до 2000 грн. /а.с.142/.

Відповідно до положень пунктів 2.1.1.2.3 і 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що у наданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач стверджував, що ніколи не користувався кредитною карткою, і не розуміє як виникла заборгованість за кредитом.

Однак в судовому засіданні під час особистих пояснень ОСОБА_1 спростував дане твердження, і вказав, що він та його дочка іноді користувались кредитними коштами наданими позивачем.

21 червня 2013 року ОСОБА_1 було погашено заборгованість в сумі 9394 грн. 19 коп., яка утворилася за період з 2011 року по червень 2013 року, що підтверджується випискою по рахунку про рух коштів /а.с.68/, що також підтверджує факт користування кредитними коштами.

Також згідно даної виписки видно, що починаючи з 25.06.2013 року відповідач продовжував користуватися картковим рахунком, а саме відбувалося списання коштів у вигляді регулярних платежів на поповнення мобільного зв'язку, сплати відсотків за користування кредитним лімітом та переказу коштів між рахунками.

Як убачається з листа ПриватБанку адресованого на ім'я ОСОБА_1, переказ коштів був здійсненний шляхом створення регулярного платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват24. Вхід в систему здійсненний під авторизацією ОСОБА_1 При даній процедурі клієнт вводить своє ім'я користувача і пароль та входить в Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього в Банк надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ кошті.

Відповідно до п. 1.1.2.1.12 Умов клієнт несе відповідальність за всі операції, що проводяться в підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації і аутентифікації.

Крім того, відповідач у судовому засіданні апеляційного суду підтвердив те, що він та його дочка користувалися системою Приват24.

Власник карткового рахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.3.3 Умов відповідач доручив банку списувати з картрахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань згідно п. 2.1.1.12.9, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі мінімального обов'язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

Отже, встановлені обставини свідчать про те, що відповідач користувався кредитними коштами, проте взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості, за період з 08 серпня 2011 року по 31 травня 2015 року та з 01 червня 2015 року по 17 грудня 2017 року, заборгованість відповідача перед банком складає 19 152,96 грн., з яких: 1696,33 грн. - заборгованість за кредитом; 586,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 15 481,67 грн. - пеня; а також штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 888,24 грн. - штраф (процентна складова) /а.с.5-8/.

Однак, колегія суддів не погоджується із розміром нарахованої заборгованості, оскільки строк дії картки закінчився 31 липня 2015 року, а доказів пролонгації укладеного між сторонами кредитного договору позивачем не надано. Відповідно, підлягає стягненню з відповідача заборгованість в межах строку кредитування, а саме 2007 грн. 24 коп., з яких: 1696,33 грн. - заборгованість за кредитом, 310,91 грн. - заборгованість по процентам.

Також у порядку статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь банку підлягають стягненню судові витрати в сумі 1762 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 2007 грн. 24 коп., з яких: 1696,33 грн. - тіло кредиту, 310,91 грн. - заборгованість по відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 1762 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.12.2018 року.

Головуючий:

Судді: