Номер провадження: 22-ц/785/7376/18
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш» на заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2018 року в цивільний справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш» про захист авторського права, -

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист авторського права, в якому просить суд захистити порушені Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 авторські права ОСОБА_2 на твір образотворчого мистецтва - картину «ІНФОРМАЦІЯ_1», шляхом стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат та накласти на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 штраф шляхом стягнення до Державного бюджету України 10% суми, присудженої судом на користь ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02 вересня 2017 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_1 та в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_2, господарську діяльність в яких здійснює відповідач, здійснювалось розповсюдження наступних товарів: «зошит офісний», код 825 та «зошит офісний», код 825, на зовнішній стороні яких використано твір позивача, а саме частину картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2012 рік). Оскільки дозволу на використання вказаного твору позивач не надавала, за захистом свого авторського права вона вимушена звернутись з позовом до суду (а.с.1-13).

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто суму компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, а саме 16 000 гривень 00 копійок, стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704,80 гривень в рахунок сплаченого судового збору, а також стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України штраф в розмірі 10% суми компенсації за порушення авторського права, а саме 1600 гривень 00 копійок. Крім того, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.82-83).

27 серпня 2018 року ТОВ відповідальністю «Компанія «Фреш» за допомогою засобів поштового зв'язку через суду першої інстанції подало апеляційну скаргу на заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2018 року. Зокрема, апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому, як вказує апелянт, рішення суду є необґрунтованим, оскільки в частині розрахунку суми компенсації застосовані норми права, які на час ухвалення судового рішення були змінені. Водночас, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення прав саме позивачу відповідачем, що є також підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Разом з тим, суд першої інстанції також не звернув уваги на той факт, що позивачу має бути відмовлено в задоволенні позову у зв'язку із малозначністю порушення (а.с.109-115).

Крім того, апелянт разом з апеляційною скаргою подав клопотання про відстрочення сплати судового збору, оскільки позивачем по вказаній справі подано більше ніж 80 однотипних позовних заяв у різні суди України, та у всіх позовних заявах виробником товару вказане ТОВ «Компанія «Фреш», тому сплати судовий збір за подання вказаної апеляційної скарги не вбачається об'єктивно можливим у строк. Вказане підтверджується роздруківкою із сайту судової влади України (а.с.116-121).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18 вересня 2018 року було відкрито апеляційне провадження по справі та відстрочено сплату судового збору ТОВ «Компанія «Фреш» за подання апеляційної скарги на заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2018 року.

05.11.2018 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Зокрема, представник позивача вказав, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін, та стягнути з фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено порушення відповідачем виключних майнових авторських прав на твір образотворчого мистецтва, а саме частини твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка отримує правову охорону нарівні з твором, за відсутності у відповідача правової підстави на використання твору або його окремих частин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вказує на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в 2012 році ОСОБА_2 своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва під назвою - «ІНФОРМАЦІЯ_1». Авторство ОСОБА_2 на вищевказаний твір підтверджується підписом Автора на картинах. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» ОСОБА_2 зареєструвала своє авторське право у Державному департаменті інтелектуальної власності при Міністерстві економічного розвитку і торгівлі України, згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», про що позивачу видано Свідоцтво про реєстрацію авторського права № 73811 від 12.09.2017 року (а.с.27-39). Отже, позивач є власником виключних майнових авторських прав на твір образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1» та їх складові частини. Вказана обставина стороною відповідача та третьою особою не оспорюється.

02 вересня 2018 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», господарську діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», господарську діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 здійснюється розповсюдження товару: «зошит офісний», код 825 та «зошит офісний», код 825, на лицьовій стороні яких використано твір позивача, а саме частину картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2012 рік). Реалізація вказаного Товару підтверджується такими розрахунковими документами: товарний чек № К-213546/ТіRч від 02.09.2017 року, що підтверджує купівлю зошита А4 60 арк. МАНДАРИН ТР11 (201825) та сліп-чек №195324 з POS-терміналу №S10D0Q1H (а.с.50), та товарний чек № К-213546/ТіRч від 02.09.2017 від 02.09.2017 року, що підтверджує купівлю зошита А4 60 арк. МАНДАРИН ТР11 (201825) та сліп-чек №1353 з POS-терміналу №S10D0Q1H від 02.09.2017 року (а.с. 52), фотографією товарів, зокрема зошитів А4 60 арк. МАНДАРИН ТР11 (201825) (а.с. 51, 53) і відеозаписом на диску (а.с.54).

Оскільки стороною відповідача не було надано доказів того, що позивач ОСОБА_2 надала відповідачам дозвіл на використання та розповсюдження образотворчого мистецтва чи частини твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», то відповідач фізична особа - підприємець ОСОБА_3 через реалізацію «зошитів офісного», код 825 на обкладинці яких використано твір позивача, а саме частину картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», то суд першої інстанції правильно зробив висновок, що відповідачем по справі було здійснено протиправне використання твору, авторські та суміжні права на який належать ОСОБА_5, тобто, мало місце порушення авторських прав ОСОБА_2 При цьому посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що надані позивачем докази не доводять порушення прав позивача відхиляються апеляційним судом, оскільки позиція сторони не може ґрунтуватись лише на запереченні певних фактів, які доведені позивачем. Зокрема, посилання ТОВ «Фреш» про відсутність належних та допустимих доказів порушення саме діями відповідача, а також факту використання об'єктів прав відповідачем спростовуються розрахунковими документами та фотографією товарів, з яких вбачається штрих-код на тільній стороні зошитів, що відповідають штрих-коду куплених одиниць на розрахункових дорученнях, а також відеозаписом на диску купівлі контрафактного товару, що відповідно як доказ долучений до матеріалів справи.

З врахуванням вартості проданих товарів, колегія суддів, погоджуючись з судом першої інстанції в частині визначення механізму компенсації завданої шкоди автору та відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині невірності його визначення виходить з наступного.

Відповідно до п. «г» ч. 1, 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», яка узгоджується з п. 42 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму. Наразі такі зміни до Закону не внесені. Водночас виплата згаданої компенсації підпадає під ознаки «інших виплат», про які йдеться у наведеному приписі Закону України від (16.12.2016 № 1774-VIII), тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Отже, при визначенні розміру відповідної компенсації слід виходити з приписів пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та застосовувати розрахункову величину у розмірі 16 000 грн. (10х1600 грн=16 000 грн).

Щодо посилання апелянта на малозначність порушення та наявність в зв'язку з цим підстав для відмови в позові, то відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд виходить з того, що порушення мало місце, позивач має право на захист свого порушеного права, яке він реалізовує на свій розсуд (ст. 20 ЦК України). При цьому оскільки порушення авторського права відбулось шляхом використання через відтворення, то Апеляційний суд Одеської області погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у частині сплати судового збору в розмірі 704, 80 грн. за подачу позову до суду першої інстанції, що підтверджується квитанцією № 40789 від 08 червня 2018 року у розмірі 704 грн 80 коп. (а.с. 14).

Щодо вимог сторони позивача про стягнення витрат на правничу допомогу колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке. Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача ОСОБА_2 здійснював адвокат ОСОБА_6 (серія свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю ХМ № 000084 від 12.07.2017 року, ордер серії КВ № 746821 на підставі договору про надання правової допомоги від 25.05.2018 року). 01.11.2018 року між ОСОБА_2 та Адвокатським об'єднанням «Фіделіум» в особі голови об'єднання адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 було укладено додатковий договір № 60 до договору про надання професійної правничої допомоги № 25-05/18 щодо гонорару адвокатського об'єднання в розмірі 10 000 грн за підготовку, подачу відзиву на апеляційну скаргу з додатками, а також за підготовку та подачу додаткових процесуальних документів і участь в судових засіданнях у справі № 521/10052/18 за апеляційною скаргою ТОВ «Компанія Фреш» (відповідно до детального опису робіт, виконаних адвокатом згідно додаткового договору № 60). Крім того, представником позивача був наданий акт виконаних робіт за додатковим договором № 60, а також квитанція № 69 від 01.11.2018 року за оплату послуг по додатковому договору № 60 на суму 10 000 грн.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. За ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Відповідно до ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Відповідно до ст. 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Окремо, колегія суддів звертає увагу на те, ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 2 ЦПК України визначені основні засади (принципи) цивільного судочинства, серед яких змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом, розумність строків розгляду справи судом. Стаття 11 ЦПК встановлює, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В контексті наведеного колегія суддів звертає увагу на те, що діюче процесуальне законодавство надає учасникам провадження коло процесуальних прав та обов'язків. Учасники провадження, в свою чергу, не повинні допускати зловживання своїми процесуальними правами та добросовісно ними користуватися, та виконувати визначені обов'язки. При цьому, як вже було вище зазначено, законодавець чітко визначив, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, вирішуючи питання щодо стягнення. судових витрат на правничу допомогу колегія суддів виходить з наступного. Як вбачається з вище наведеного ініціатором процесу на даній стадії (апелянтом) виступає ТОВ Компанія «Фреш». Апеляційний суд, розглядаючи справу по суті, прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, а заочного рішення суду першої інстанції без змін. Колегія суддів звертає увагу на те, що справа в суді апеляційної інстанції розглядалась в порядку спрощеного провадження без виклику сторін (в зв'язку з чим судові засідання в справі не проводились). Так, враховуючи наведене, оскільки представник позивача не приймав участь в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції, та як наслідок, не здійснював підготовку та подачу додаткових процесуальних документів, крім надання консультації пов'язаної зі стадією апеляційного провадження та підготовкою відзиву, колегія суддів частково задовольняє вимоги представника позивача про відшкодування витрат на правову допомогу пропорційно фактично виконаній роботі на відповідній процесуальні стадії (10000:4x2= 5000 грн. )

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували вірних висновків суду першої інстанції апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України відхиляє доводи апеляційної скарги та залишає рішення суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш» (ЄДР 37374534) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1057 грн 20 коп. на користь Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш» (ЄДР 37374534) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн (п'ять тисяч гривень).

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко

Р.Д. Громік

12.11.2018 року м. Одеса