ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3611/17 Номер провадження 22-ц/814/368/18Головуючий у 1-й інстанції Путря О.Г. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Одринська Т.В.,

судді: Панченко О.О., Пікуль В.П.

за участю секретаря Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» в особі Центрального відділення Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» в м. Полтаві

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2017 року

за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Лукмасла М.М. про примусове проникнення до володіння боржника, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області звернувся до суду із вказаним поданням, в якому просив суд надати дозвіл на примусове проникнення до нежитлового приміщення боржника, власником якого є ОСОБА_3.

Подання вмотивоване тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває виконавче провадження ВП № 54593264 з примусового виконання судового наказу №917/100/17 виданого 21.03.2017 Господарським судом Полтавської області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» заборгованість за кредитом у розмірі 8 688 949,88 грн, заборгованість за відсотками - 3 436 188,07 грн, витрати зі сплати судового збору - 181 877,07 грн.

Вказував, що при виїзді державного виконавця за місцем проживання боржника та за місцем знаходження нежитлового приміщення (заставного майна), належного боржнику, державний виконавець не міг вчинити виконавчі дії, у зв'язку з відсутністю боржника та відсутністю доступу до майна боржника.

Станом на 16 листопада 2017 року рішення суду не виконане, заборгованість не сплачена, боржник своєю бездіяльністю перешкоджає примусовому виконанню рішення.

Просив суд, надати дозвіл на примусове проникнення до нежитлового приміщення, власником якого є ОСОБА_3, а саме: кафе, площею 154,8 кв.м.,за адресою: АДРЕСА_2, з метою проведення опису та подальшої реалізації майна.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС у Полтавській області Лукмасло М.М. про примусове проникнення до приміщення боржника.

Ухвала районного суду вмотивована тим, що виконавцем не надано доказів про те, що боржник був належним чином повідомлений про здійснення останнім виконавчих дій, а відтак відсутні докази, що боржник навмисно не надає державному виконавцю доступ до нежитлового приміщення.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 08 лютого 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» в особі Центрального відділення Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» в м. Полтаві задоволено частково.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2017 року скасовано.

Закрито провадження у справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Лукмасла М.М. про примусове проникнення до володіння боржника.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року постанову Апеляційного суду Полтавської області від 08 лютого 2018 скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області задовольнити.

Вказує, що боржник знає про наявність відкритого виконавчого провадження, та знає, що здійснюються примусові дії щодо стягнення боргу, однак навмисно не отримує виконавчу кореспонденцію та ухиляється від виконання рішення.

Процесуальним правом на подачу відзиву сторони у справі не скористалися.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває виконавче провадження ВП № 54593264 з примусового виконання судового наказу №917/100/17 виданого 21 березня 2017 року Господарським судом Полтавської області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» заборгованість за кредитом у розмірі 8 688 949,88 грн., заборгованість за відсотками - 3 436 188,07 грн., витрати зі сплати судового збору - 181 877,07 грн.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 311 ЦК України, проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбуватися лише за вмотивованим рішенням суду.

Відмовляючи в задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС у Полтавській області Лукмасло М.М. про примусове проникнення до приміщення боржника, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не надано доказів про те, що боржник був належним чином повідомлений про здійснення останнім виконавчих дій, а відтак відсутні докази, що боржник навмисно не надає державному виконавцю доступ до нежитлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в ході виконання виконавчого провадження ВП № 54593264, державним виконавцем до нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_3 здійснювалися виходи з метою перевірки майнового стану боржника та опису майна, доступу державному виконавцю до приміщення не було надано, про що складено відповідні акти, які датовані 05.10.2017 року, 25.10.2017 року.

05.10.2017 року державним виконавцем проведено виїзд за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що за даною адресою боржник не проживає, за даною адресою проживають батьки боржника. Перевірити майновий стан та опис майна не вдалося, оскільки двері зачинені.

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

У справі «Войтенко проти України» (рішення від 29 червня 2004 року) Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Як зазначено у ст. 30 Конституції України, ст. 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Крім того, Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання державному виконавцю у вчиненні таких дій.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про те, що боржник був обізнаний про про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна боржника, оскільки відповідні процесуальні документи виконавчого провадження не були вручені боржнику.

Враховуючи встановлені обставини та ту обставину, що державним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним державному виконавцю у здійсненні виконавчих дій, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у поданні державного виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи, встановлені відповідно до вимог процесуального закону, наданим доказам дана належна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про необхідність залишення ухвали місцевого суду без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 374, ч.1 ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» в особі Центрального відділення Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» в м. Полтаві залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13.11.2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ Т.В. Одринська

судді: /підпис/ О.О. Панченко

/підпис/ В.П. Пікуль

з оригіналом згідно:

Головуючий суддя_____________________________Т.В.Одринська