РІШЕННЯ

іменем України

"03" грудня 2018 р. Справа № 145/1433/18

Провадження № 2/145/836/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника органу опіки та піклування ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, в якому із врахуванням уточнених позовних вимог, просить усунути перешкоди в користуванні належним йому житлом, шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 з неповнолітнім сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право на користування житлом в будинку № 28, по вул. Замкова (Комарова) с. Селище Тиврівського району Вінницької області.

Позов обґрунтовує тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.2017 р., виданого державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори належить житловий будинок № 20 по вул. Замкова ( Комарова) в с. Селище Тиврівського району (бланк свідоцтва НВО 276706).

За даною адресою зареєстровані відповідачі з неповнолітнім сином ОСОБА_4 - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Він скасував свою реєстрацію в будинку своїх батьків в м. Гнівань, вул. Комарова, 20 і має намір проживати та зареєструватися в належному йому на праві власності будинку в с. Селище по вул. Замкова ( Комарова) 28.

Відповідачі в даному житлі не проживають з 2008 року, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 06.08.2018 року. Вони були зареєстровані в даному будинку як родичі його померлої 27 квітня 2016 року дружини ОСОБА_9, якій будинок належав на праві власності, за її життя.

З 2008 року відповідачі не проживають в даному житлі. Неповнолітній ОСОБА_8 взагалі ніколи не проживав в належному йому будинку, зареєстрований в ньому з тих підстав, що на день його народження в буд № 28 вул. Замкова (Комарова) в с. Селище, була зареєстрована його мати.

На даний час він має намір оформити субсидію на оплату комунальних послуг, але реєстрація відповідачів в його житловому будинку перешкоджає йому в цьому.

Добровільно скасувати свою реєстрацію відповідачі не погоджуються і він позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися майном, що належить йому на праві власності.

Протягом десяти років відповідачі належним йому житловим будинком не користуються, не є членами його сім'ї, а відповідно до ст. 406 ЦК України право на користування чужим майном припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для виникнення такого права.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 21.08.2018 року заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали.

ОСОБА_3 копію ухвали від 21.08.2018 року з копією позовної заяви та додатками отримала 04.09.2018 року, ОСОБА_4 - 31.08.2018 року, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 39, 40).

ОСОБА_6 копію ухвали від 21.08.2018 року з копією позовної заяви та додатками направлено для вручення за місцем реєстрації в с. Селище, вул. Замкова, 28. Проте документи повернуті суду з відміткою за 01.09.2018 року «за закінченням терміну зберігання». Іншої адреси місця проживання відповідача суду не надано.

В установлений ухвалою суду строк відзивів на позов до суду не надійшло.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 19.09.2018 року судом до справи залучено Тиврівську РДА як орган опіки та піклування та зобов'язано останню надати висновок щодо доцільності задоволення даного позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, просять його задоволити з викладених у заяві підстав.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просить його задоволити з підстав, викладених у заяві, а також пояснив, що з ОСОБА_9 проживав однією сім'єю 14 років перед її смертю, жили вони в с. Селище, вул. Замкова, 28.

ОСОБА_3 в його будинку не проживає з березня 2016 року, однак з будинку її ніхто не виганяв, перешкод в проживанні не чинив. ОСОБА_4 не проживає в його будинку з 2007 року. Її так само ніхто не виганяв і не чинив перешкод в його користуванні.

Іншого власного житла у нього не має.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, мотивуючи тим, що будинок в с. Селище, по вул.. Замковій, 28 це будинок її батьків. Вона там виросла і проживала до 2007року. В 2007 році через сварки між позивачем і чоловіком її дочки ОСОБА_4 ОСОБА_10, який є рідним братом позивача, вона з дочкою ОСОБА_4, її чоловіком півроку наймали житло в с. Селище, через півроку переїхала проживати в дачний будинок в с. Селище, по вул.. Світанкова, 3, який вона купила, а договір оформила на дочку - ОСОБА_4

В 2011 році повернулась проживати до матері ОСОБА_11 в с. Селище, в її будинок, що в с. Селище, вул. Замкова, 28, і проживала там до лютого 2016 року. Її мати померла 09.10.2015 року. Мати склала заповіт на її рідну сестру ОСОБА_12, яка хворіла. Мати їй говорила, що вона старша, а тому має поступитись. Їй виділили в будинку кімнату, потім позивач розпочав ремонтні роботи в будинку. Наприкінці лютого 2016 року вона сказала сестрі ОСОБА_12, що та вибрала чоловіка і до сестри приблизно місць перед її смертю не ходила. З лютого 2016 року по липень 2016 року вона винаймала житло в с. Селище, а в липні 2016 року переїхала проживати в с. Красне, де проживає в будинку матері свого співмешканця по даний час. Власного житла вона не має.

Сестру - ОСОБА_12 лікував, доглядав та хоронив позивач.

ОСОБА_13 її колишній чоловік. Фактично з 1999 року він у спірному житловому будинку не проживав. З будинку його ніхто не виганяв. В 2009 році він приблизно місяць пожив у даному будинку і добровільно виїхав з нього, поїхав в ОСОБА_5. Шлюб вони розірвали в 2008 році.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала та пояснила, що в будинку в с. Селище, по вул. Замкова, 28, вона зареєстрована з народження. Даний будинок - батьківщина її матері ОСОБА_3

Не заперечує, що виїхала з нього в 2007 році разом із матір'ю ОСОБА_3 через сварки між її чоловіком ОСОБА_1 та позивачем. Спочатку жили на квартирі, а потім переїхали в будинок в с. Селище, вул.. Світанкова, 3. Більше до будинку в с Селище, по вул.. Замкова, 28, вона не поверталась.

Дачний будинок в с. Селище, вул. Світанкова, 3, належить їй. Вона в ньому проживає з 2007 року. Будинок облаштованим паровим опаленням, до нього підведене водо - та газопостачання, є каналізація, у дитини є власна кімната. ОСОБА_8 - її єдиний син.

Син народився, коли вона проживала в своєму дачному будинку, в спірному будинку її син ОСОБА_8 ніколи не проживав.

Відповідач ОСОБА_6 тричі (19.09.2018 року, 19.10.2018 року та 30.11.2018 року) в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку за місцем реєстрації с. Селище, вул. Замкова (Кірова), 28, що стверджується адресною довідкою, поштовими конвертами.

Оскільки, в розумінні п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, відповідач ОСОБА_6 вважається повідомленим про розгляд справи, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, судом вирішено справу розглядати у його відсутності.

Представник органу опіки та піклування Тиврівської РДА ОСОБА_5 вважає недоцільним задоволення позову щодо скасування реєстрації малолітнього ОСОБА_8 в будинку в с. Селище, по вул. Замкова, 28. Висновок Тиврівської РДА від 14.11.2018 року підтримала.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 10.03.2017 року, належить житловий будинок в с. Селище Тиврівського району, по вул. Замкова, (Кірова), 28.

Право власності на даний будинок зареєстровано за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.03.2017 року, що стверджується витягом з даного реєстру від 10.03.2017 року.

В період до набуття права власності позивачем на будинок в ньому були зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3 03.12.1999 р., ОСОБА_4 - 14.11.1985 року, та ОСОБА_6 15.02.2005 р., що стверджується довідкою виконкому Селищенської сільської ради від 06.08.2018 року, будинковою книгою на даний будинок, адресними довідками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України від 30.08.2018 року (36-38).

Відповідно до висновку Тиврівської РДА від 14.11.2018 року відомості про ОСОБА_8, 22.06.2009 року внесені в по господарський облік Селищенської сільської ради за місцем реєстрації матері ОСОБА_4

Проте, в даному будинку відповідачі не проживають: ОСОБА_4 з 2007 року, ОСОБА_6 з 2009 року, ОСОБА_3 з лютого 2016 року, малолітній ОСОБА_8 у вказаному будинку ніколи не проживав, що стверджується актом обстеження житлових умов від 06.08.2018 року, показаннями свідка ОСОБА_1 та вбачається з пояснень відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3

Так, свідок ОСОБА_1 показав, що він рідний брат ОСОБА_1, колишній чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_8 його син.

З ОСОБА_4 він спільно проживав з 2002 року по 2018 рік. Зареєстрували вони шлюб в 2009 році, а розірвали його в 2018 році.

Спочатку вони з ОСОБА_4 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_6, а потім в 2003-2004 р.р. переїхали проживати в дачний будинок в с. Селище, на вул. Світанкова, 3. Під час проживання в даному будинку у них народився син - ОСОБА_8 Більше вони в будинок в с. Селище, по вул.. Замковій, 28, не повертались і син у вказаному будинку ніколи не жив.

В будинку в с. Селище, по вул. Світанкова, 3, створені належні умови для проживання дитини. У нього є власна кімната. Даний будинок він добудував під час спільного проживання з ОСОБА_4 Він вживав заходів до реєстрації сина в даному будинку. Проте, його не зареєстрували, оскільки у нього не було документів. З березня 2017 року дачний масив, де знаходиться будинок, ввели в межі села. Проте перевести його з дачного на житловий та прописати сина він не може, оскільки він не власник.

На даний час він тимчасово з сином проживають у матері в м. Гнівань, по вул. Комарова, оскільки за будинком рахується заборгованість за газ і його економлять, але його речі переважно знаходяться в будинку в с. Селище, по вул.. Світанковій, 3.

На час, коли він проживав у будинку в с. Селище, вул.. Замкова, 28, ( в 2002 р.) ОСОБА_13 в ньому не проживав. В 2009 р. він його бачив пару днів. Потім той поїхав і більше він його не бачив, у вказаному будинку ОСОБА_13 не жив.

Той факт, що ОСОБА_4 - мати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, а ОСОБА_1 його батько стверджується свідоцтвом про народження дитини, в якому батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_7, свідоцтвом про зміну імені, виданого 14.09.2018 року, за яким ОСОБА_7 змінила ім'я на ОСОБА_4, копією рішення Тиврівського районного суду від 26.02.2018 року, яке набрало законної сили 30.03.2018 року, про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, що був укладений 24.04.2009 року.

Відповідачі зареєстровані у будинку позивача до набуття ним права власності на вказаний будинок. Чинним законодавство не передбачений перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в ухвалі від 13.01.2011 року.

Аналіз статей 383, 391, 405 ЦК України, статті 156 ЖК України дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути і існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів сім'ї ( постанова Верховного Суду України від 05.11.2014 року).

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особисто немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власник розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ч. 1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у постанові від 16.11.2016 року ( справа №6-709цс 16) зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права.

Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушено права власності на жиле приміщення, у тому числі осіб, які не є членами його сім'ї.

Реєстрація відповідачів створює перешкоди для позивача в користуванні житлом, позбавляє права вільно володіти ним.

Відтак, оскільки відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, не є членами сім'ї позивача, спільним побутом із позивачем не пов'язані,а обставини, які були підставою для виникнення у них права користування даним житлом, відпали, відповідно до положень ст.406 ЦК України право відповідачів на користування будинком підлягає припиненню на вимогу його власника.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, Верховним Судом у постанові від 07.05.2018 року в справі № № 346/891/17, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Слід також вказати, що наявність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала ( п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1995року № 9).

Відповідно до висновку орану опіки та піклування Тиврівської РДА від 14.11.2018 року №1-/01-21/2428 Тиврівська РДА вважає недоцільним визнання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 таким,що втратив право на користування житловим приміщенням в с. Селище, по вул.. Замковій, 28, скільки він має право користування житловим будинком, де зареєстрована його матір.

Проте, необхідно також зауважити, що малолітній ОСОБА_8 ніколи не проживав у будинку позивача.

19.01.2006 року ОСОБА_4 купила земельну ділянку для садівництва, городництва, площею 0,0509 га, що розташована на території садового товариства «Світанок», який знаходиться на території Селищенської сільської ради Тиврівського району.

На даній земельній ділянці знаходиться садовий будинок, 2005 року забудови, загальною площею 74,7 кв.м.

Згідно техпаспорта біля будинку також побудовані господарські будівлі та споруди. Даних про самочинне будівництво немає.

В даному будинку відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 30.10.2018 року проживає сім'я ОСОБА_4, до складу якої входить ОСОБА_1 (колишній чоловік) та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 Будинок газифікований, оснащений водопроводом та каналізацією. Будинок складається з 3-х житлових кімнат.

Як зазначила сама відповідач будинок облаштований паровим опаленням, підведене водо - та газопостачання, є каналізація, у дитини є власна кімната.

Відповідно до ст.ст.29, 379 ЦК України, Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання фізичної особи можлива у житловому приміщенні.

Згідно з вищевказаним Актом від 30.10.2018 року, оскільки даний будинок є садовим, реєстрація малолітнього ОСОБА_8 в ньому неможлива, а відтак ОСОБА_4 рекомендовано перевести даний садовий будинок в житловий та оформити право власності на нього.

Відповідно до Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 321, переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки здійснюється безоплатно органами місцевого самоврядування села, селища, міста, з якими відповідні дачні поселення та садівничі товариства повязані адміністративно або територіально за заявою його власника, за формою згідно з додатком 1, до якої додаються документи, визначені вказаним Порядком.

Суду не наведено обставин, які б свідчили про неможливість переведення даного садового будинку в житловий, а відтак і реєстрацію дитину в ньому.

Обставин на спростування позову не наведено.

Судові витрати позивача складають 704 грн. 80 коп. Судового збору, які, відповідно до ст.. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках.

Керуючись ст..ст. 2,3, 5-13, 76-81,89, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 319, 383, 391, 406 ЦК України,

ухвалив:

Позов задоволити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належному йому житлом, шляхом визнання ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з її неповнолітнім сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житлом в будинку № 28, по вул. Замкова ( Комарова)в с. Селище Тиврівського району Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок в рівних частках.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 13 грудня 2018року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя:ОСОБА_15