Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. Справа153/229/18

Провадження2/153/90/18-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Любинецької-Онілової А.Г.

секретар судового засідання Сарафімовська Т.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ямпіль

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Вказала, що 29.04.2015 на прохання ОСОБА_2 вона позичила йому у борг 7500 доларів США, які він зобовязався повернути їй до 31.12.2015, про що була складена розписка, написана ОСОБА_2 власноручно. На підставі розписки вона передала відповідачеві 7500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду складає 2698.8039 гривень за 100 доларів США. Позивач вказала, що після 31.12.2015 вона неодноразово просила відповідача повернути їй борг, так як в неї виникла потреба в цих грошах. Однак, відповідач відмовляється повернути борг добровільно. Також позивач зазначила, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання та має сплатити 3 відсотки річних від простроченої суми. Загальна сума заборгованості станом на 01.03.2018 складає 219603 гривні 12 копійок, з яких 16192 гривні 83 копійки 3 відсотки річних від простроченої суми. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 7500 доларів США, що еквівалентно 203410 гривень 29 копійок боргу по договору позики та 16192 гривні 83 копійки 3 відсотки річних від простроченої суми, стягнути з відповідача всі судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала. Вказала, що позичила відповідачу гроші. У будинку відповідача, відповідач написав розписку і вдарив свою особисту печатку. Однак, гроші не повернув ні чоловікові, ні їй. Зазначила, що позичила відповідачу 7500 доларів США. Вказала, що відповідач повністю своєю рукою писав розписку. Також просила стягнути 3 відсотки за користування грішми.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений в порядку ст.128 ЦПК України під розписку, про причини неявки не повідомив. Позивач ОСОБА_1 не наполягала на участі її представника в судовому засіданні.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 зазначив, що відповідач ОСОБА_2 стверджує, що ці кошти він не позичав, мав справу з чоловіком позивача, з яким мали спільну справу і були партнерами. Представник відповідача зазначив, що у розписці дописано слово «тисяч» і цей допис не належить відповідачу. Просив відмовити в задоволенні позову. Також зазначив, що позивачем не надано розрахунку витрат на правову допомогу, тому у цій частині позову також просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився. Про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений у порядку, встановленому ст. ст. 128, 130 ЦПК України судовою повісткою, направленою рекомендованим повідомленням за адресою зареєстрованого місця його проживання. Про причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не надав. Судом здійснено судовий розгляд без участі відповідача, за участю його представника.

Заяви, клопотання: заяви представника відповідача про відкладення підготовчого засідання, заява представника позивача про розгляд справи без його участі та без участі позивача, клопотання представника відповідача про визнання явки позивача в судове засідання обовязковою для дачі особистих пояснень, заява представника відповідача про проведення підготовчого засідання без його участі, заява представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі, призначення почеркознавчої експертизи, поновлення провадження у справі, закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду, виклик позивача в судове засідання для дачі особистих пояснень, поновлення провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, про що постановлено ухвали окремими документами.

Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Із оригіналу розписки від 29.04.2015 встановлено, що між сторонами у простій письмові формі укладено договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 7500 (сім тисяч пятсот) доларів США і зобовязався повернути до 31.12.2015.

Суд визнає вказаний доказ належним та допустимим, таким, що відповідає вимогам ст.ст.76-78 ЦПК України. Вказана розписка містить фактичні дані про те, що відповідач отримав у позивача у борг 7500 доларів США, які зобовязався повернути до 31.04.2015. У розписці наявний підпис відповідача та відтиск його печатки, а саме ФОП «Мельник Володимир Федорович». Доводи представника відповідача про те, що допис у розписці «тысяч» вчинений не відповідачем не підтверджений жодним доказом. На спростування цієї обставини за клопотанням відповідача судом постановлено ухвалу від 17.05.2018 про призначення судової почеркознавчої експертизи. 14.06.2018 за вх..№4222 суду надійшло клопотання експерта про надання вільних та експериментальних зразків почерку відповідача, а також рахунок за проведення експертизи. 15.06.2018 за вих..№6100 та повторно 30.07.2018 за вих..№7574 на адресу відповідача направлено повідомлення про необхідність надання експерту вільних та експериментальних зразків почерку, а також забезпечити виконання попередньої оплати експертизи відповідно до ухвали від 17.05.2018. Однак, відповідач не надав необхідних для експертизи матеріалів та не здійснив попередньої оплати експертизи, у звязку із чим 01.08.2018 за №264 експертом складено повідомлення про неможливість проведення судової експертизи. В ході судового розгляду представник відповідача не повідомив суд про поважність причин невиконання відповідачем клопотання експерта та не здійснення попередньої оплати експертизи.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідач ухилився від участі в експертизі та на підставі ст.109 ЦПК України відмовляє відповідачу у визнанні факту, для зясування якого була призначені експертиза, а саме що у розписці міститься допис слова «тысяч».

Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення інших судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України.

Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що між позивачем та відповідачем виникли взаємні цивільні права та обовязки, із підстави, передбаченої ст.11 ч.2 п.1 ЦК України, а саме із укладеного 29.04.2015 договору позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на підставі боргової розписки від 29.04.2015, відповідач зобов'язується повернути борг в розмірі 7500 доларів США в строк до 31.12.2015.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, відповідно до положень ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невиконання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, ч.1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики за своїми ознаками є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. (Правова позиція ВСУ у справі №6-63цс13 від 18.09.2015).

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником.

Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№6-50цс16).

Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 за наслідками розгляду справи №6-79цс14, викладено правову позицію про те, що відповідно до норм ст. ст. 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміні від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

При цьому, згідно із вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником відповідача на підтвердження його заперечень проти позову не надано жодного доказу.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у пункті 14постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає обґрунтованими обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог в частині стягнення боргу за договором позики.

Суд вважає порушеним право позивача невиконанням з боку відповідача зобовязання за договором позики.

Судом встановлено, що борг відповідачів перед позивачем становить 7500 доларів США, що еквівалентно 202410 гривень 29 копійок станом на 22.02.2018.

Станом на дату ухвалення судового рішення 13.12.2018, офіційний курс долара США до гривні, встановлений НБУ становить 100 доларів США=2780, 81 гривень, тобто, сума боргу складає 208500 гривень, позивачем заявлена сума основного боргу 202410 гривень 29 копійок.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, вирішуючи спір у межах заявлених позовних вимог, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 7500 доларів США, що еквівалентно - 202410 гривень 29 копійок, яка заявлена позивачем.

При розвязанні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов'язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. (Правова позиція Верховного Суду України у постанові від 01.03.2017, справа № 6-284цс17).

З урахуванням наведеного, суд не має підстав для задоволення цієї частини позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, підлягає стягненню із відповідача на користь позивача судовий збір, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, у сумі 2044 (дві тисячі сорок чотири) гривні 34 копійки, розрахованої за правилами простої математичної пропорції.

Стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 1843 гривні 42 копійки (за правилами простої математичної пропорції) підлягають понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.9-11) витрати на професійну правничу допомогу. Заперечення представника відповідача щодо цих витрат повністю спростовані наданими позивачем письмовими доказами ордером на надання правової допомоги, угодою від 20.02.2018 про надання правової допомоги та квитанцією про сплату адвокату 2000 гривень за консультацію, складання позовної заяви та представництво в суді.

Норми права, які застосував суд при вирішенні спору - ст.ст. 509, 526, 527, 625, 1046, 1049 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 109, 141, 263, 264, 265 ЦПК України і на підставі ст.ст. 509, 526, 527, 625, 1046, 1049 ЦК України суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 7500 (сім тисяч пятсот) доларів США, що еквівалентно станом на 22.02.2018 202410 (двісті дві тисячі чотириста десять) гривень 29 копійок боргу за договором позики, укладеним 29.04.2015.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 2044 (дві тисячі сорок чотири) гривні 34 копійки судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 1843 (одну тисячу вісімсот сорок три) гривні 42 копійки витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пунктів 15, 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Головуючий А.Г. Любинецька-Онілова