Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 367/5885/16-ц

провадження № 61-18062св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_4,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щерба Лариса Олексіївна, реєстраційна служба Ірпінського міського управління юстиції в Київській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Мережко М. В., Данілова О. М., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»), ОСОБА_4, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щерби Л. О., реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції в Київській області, про визнання договорів іпотеки недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що з 08 червня 1996 року ОСОБА_4 перебував у шлюбі із ОСОБА_6, 21 травня 2002 року шлюб розірваний.

За час шлюбу ОСОБА_4 і ОСОБА_6 придбали житловий будинок і земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у шлюбі народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Між ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ВАТ «Банк «Фінанси та кредит») 08 листопада 2007 року укладено кредитний договір № 60-07-Ил/02. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 08 листопада 2007 року між тими ж сторонами укладено іпотечні договори, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л. О., предметами яких є житловий будинок і земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 зазначала, що будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_4, це майно передано в іпотеку без згоди ОСОБА_6 Якщо банк зверне стягнення на земельну ділянку та будинок, вони з неповнолітнім сином залишиться без житла.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила визнати недійсними договори іпотеки, скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження об'єктів нерухомого майна, а також скасувати в Державному реєстрі іпотек запис про обтяження іпотекою об'єктів нерухомого майна.

Заочним рішенням Ірпінського міського районного суду Київської області від 23 серпня 2016 року в складі судді Мікуліна А. В. позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 08 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» (ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л. О. за реєстровим номером 3058-88.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 08 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» (ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л. О. за реєстровим номером 3056-87.

Скасовано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження об'єкта нерухомого майна, а саме щодо земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,1137 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, внесений на підставі договору іпотеки від 08 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л. О. за реєстровим номером 3058-88.

Скасовано в Державному реєстрі іпотек запис про обтяження іпотекою об'єкта нерухомого майна, а саме щодо земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,1137 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, внесений на підставі договору іпотеки від 08 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л. О. за реєстровим номером 3058-88.

Скасовано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження об'єкта нерухомого майна, а саме щодо житлового будинку загальною площею 300,1 кв. м (житлова площа 151,9 кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, внесений на підставі договору іпотеки від 08 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л. О. за реєстровим номером 3056-87.

Скасовано в Державному реєстрі іпотек запис про обтяження іпотекою об'єкта нерухомого майна, а саме щодо житлового будинку загальною площею 300,1 кв. м (житлова площа 151,9 кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, внесений на підставі договору іпотеки від 08 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л. О. за реєстровим номером 3056-87.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час укладення договорів іпотеки не було згоди іншого співвласника. Батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, оскільки це суперечить законним інтересам та правам неповнолітньої дитини, нотаріус цю обставину не перевіряв.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року заочне рішення Ірпінського міського районного суду Київської області від 23 серпня 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновок суду про порушення прав позивача є помилковим, не відповідає наявним в матеріалах справи доказам, оскільки ОСОБА_4 уклав договір кредиту та договори іпотеки у листопаді 2007 року, не перебуваючи у шлюбі ні з першою дружиною ОСОБА_6, ні з ОСОБА_3 Правових підстав вважати, що порушені права ОСОБА_6 та ОСОБА_3, немає.

З огляду на те, що позивач ставить питання про захист прав ОСОБА_6, ОСОБА_3 є неналежним позивачем, що є підставою для відмови у позові. ОСОБА_6 до участі у справі не притягувалась, особисто ніяких вимог не заявляла.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що в будинку, який є предметом іпотеки, проживає неповнолітня дитина, суд не залучив до участі у справі третіх осіб, щодо яких стосується спір, не дослідив факт порушення майнових прав дитини. Крім того, суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та третіх осіб.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що з 08 червня 1996 року ОСОБА_4 перебував у шлюбі із ОСОБА_6, 21 травня 2002 року шлюб розірваний.

За час шлюбу ОСОБА_4 придбав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 отримав 31 липня 2003 року на підставі рішення Бучанської селищної ради народних депутатів від 27 березня 2003 року. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Будь-яких доказів, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відбувся поділ будинку і земельної ділянки позивач суду не надала, отже, ОСОБА_6 не є співвласником земельної ділянки.

08 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір № 60-07-Ил/02.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 08 листопада 2007 року між тими ж сторонами укладено іпотечні договори, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербою Л. О. за № № 3057, 3055. Предметами іпотеки є житловий будинок і земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року. У цьому шлюбі 10 березня 2011 року народився ОСОБА_7.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Житловий будинок, придбаний ОСОБА_4 за час шлюбу з ОСОБА_6, є спільною сумісною власністю подружжя, земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_4

ОСОБА_3 не є співвласником майна, придбаного ОСОБА_4

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (ЦК України чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Суд апеляційної інстанції вважав висновок суду першої інстанції про порушення прав позивача помилковим, таким, що не відповідає наявним в матеріалах справи доказам, оскільки відповідач ОСОБА_4 уклав договір кредиту та договори іпотеки у листопаді 2007 року, не перебуваючи у шлюбі ні з першою дружиною ОСОБА_6, ні з ОСОБА_3 Правових підстав вважати, що порушені права ОСОБА_6 та ОСОБА_3, немає.

Позивач ставила питання про захист прав ОСОБА_6, отже, ОСОБА_3 є неналежним позивачем, що є підставою для відмови у позові. ОСОБА_6 до участі у справі не притягувалась, особисто ніяких вимог не заявляла.

Що стосується доводів ОСОБА_3 про порушення її права та права дитини ОСОБА_7, суд касаційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 у січні 2011 році, дитина народилась у березні 2011 році - через чотири роки після укладення відповідачем договорів кредиту і іпотеки (2007 рік), тому на час укладення договорів права ні ОСОБА_3, ні дитини не порушувались, оскільки на той час позивач не могла бути співвласником ні будинку, ні земельної ділянки. Дозвіл органу опіки на укладення договорів не був потрібен, оскільки права дитини не порушувались.

Ураховуючи, що договори кредиту та іпотеки укладав ОСОБА_4, який на той час не був одружений, відсутність прав третіх осіб на предмет іпотеки підтверджено умовами договору, відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог і порушення її права, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Відповідно до частини третьої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно зі статтями 74, 76, 77 ЦПК України 2004 року сторони були завчасно - 13-19 січня 2017 року (а. с. 110-114) повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місяця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило.

Від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 22 лютого 2017 року (а. с. 115), надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість позивача на роботі та зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Від представника ОСОБА_4 найшло клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки заперечень на апеляційну скаргу.

Відповідно до статті 305 ЦПК України 2004 року апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Ураховуючи, що сторони були завчасно повідомлені про день та час розгляду (більше ніж за місяць), мали змогу підготувати і надати заперечення на апеляційну скаргу, вирішити питання про участь своїх представників в судовому засіданні (у ОСОБА_4 - сім представників, ОСОБА_3 уклала договір із ОСОБА_8.), доводи касаційної скарги щодо проведення судового засідання суду апеляційної інстанції за їхньої відсутності є безпідставними.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В.М. Сімоненко

С.П. Штелик