Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 712/2010/16-ц

провадження № 61-5836св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Імексбанк», Центральний відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року у складі колегії суддів: Корнієнко Н. В., Гончар Н. І., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк»), Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - ЦВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області) про звільнення майна з-під арешту.

Позовна заява мотивована тим, що 30 вересня 2013 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримала у борг 375 000 грн 00 коп. без процентів на строк до 30 вересня 2015 року.

З метою забезпечення виконання умов договору позики 30 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

21 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про зміни та доповнення до договору позики від 30 вересня 2013 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 135 000 грн 00 коп., що станом на день укладення цього договору еквівалентно 70 938,00 доларів США. Позичальник зобов'язався повернути суму позики в гривнях, що станом на день повернення буде еквівалентно 70 938,00 доларам США.

24 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про зміну та доповнення до іпотечного договору від 30 вересня 2013 року, у якому, крім іншого, сторони у пункті 5.2 погодили, що іпотекодержатель на власний розсуд може застосувати наведені нижче способи звернення стягнення на предмет іпотеки: за рішенням суду про звернення стягнення у встановленому законодавством порядку або за рішенням суду про набуття у власність іпотекодержателем предмета іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку»; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками; інші способи, що не суперечать законодавству України на момент звернення стягнення.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року, яка набрала законної сили 15 січня 2016 року, визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за якою у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 30 вересня 2013 року у розмірі 1 665 624 грн 24 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на неї за ОСОБА_1, вартість квартири згідно з висновком суб'єкта оціночної діяльності склала 200 300 грн 00 коп.; погоджено, що зобов'язання за договором позики від 30 вересня 2013 року ОСОБА_2 виконала перед ОСОБА_1 у повному обсязі, сторони жодних претензій одна до одної щодо цього договору позики не мають.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 04 лютого 2016 року № 28084030 ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку із наявністю зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно, а саме: арешт (номер запису обтяження 5867174), накладений на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2014 року та арешт (номер запису про обтяження 7871968), накладений постановою ЦВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 03 жовтня 2014 року.

Оскільки арешт накладений на квартиру АДРЕСА_1 порушує права ОСОБА_1 як власника зазначеного нерухомого майна, то він просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, звільнити вказану квартиру з-під арешту та зняти заборону відчуження, накладені постановою ЦВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області від 03 жовтня 2014 року і скасувати цю постанову.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2016 року у складі судді Романенко В. А. позов ОСОБА_1 задоволено.

Звільнено з-під арешту та заборони відчуження квартиру АДРЕСА_1.

Скасовано постанову ЦВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області від 03 жовтня 2014 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дії ЦВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області про накладення арешту на квартиру, яка є предметом іпотеки порушують майнові права ОСОБА_1 як іпотекодержателя та позбавляють його можливості задовольнити свої вимоги як кредитора за рахунок предмета іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року, у якому ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 02 серпня 2016 року виправлено описку у даті його ухвалення, апеляційну скаргу ЦВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області задоволено, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2016 року скасовано.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ «Імексбанк», ЦВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області про звільнення майна з-під арешту відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що квартира АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_2, про що у реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відповідні відомості. Посилання ОСОБА_1 на те, що спірна квартира належить йому на праві приватної власності на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року, суд визнав безпідставними, оскільки право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та виникає у набувача з дня державної реєстрації цього права. Оскільки право власності на нерухоме майно у встановленому судом порядку не зареєстроване за ОСОБА_1, то він не є особою, яка має право на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту у розумінні статті 60 Закону України «Про виконавче провадження». Суд першої інстанції при вирішенні спору не повно з'ясував та перевірив обставини справи, не дослідив докази та не дав їм належної правової оцінки, неправильно визначив норми матеріального права, що підлягали застосуванню до спірних правовідносин, у зв'язку із чим апеляційний суд скасував оскаржуване судове рішення та ухвалив нове рішення, яким відмовив ОСОБА_1 у позові.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що чинним законодавством України не заборонено особі, яка не є власником майна, на яке накладено арешт, звертатися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1, перешкоджає виконанню ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року та забезпеченню реалізації прав ОСОБА_3 як кредитора за договором позики. Державним виконавцем було накладено арешт на майно, яке є предметом іпотеки і забезпечує виконання грошового зобов'язання, чим порушено право іпотекодержателя на першочергове задоволення своїх кредиторських вимог за рахунок іпотечного майна, оскільки такий арешт також перешкоджає державній реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі ухвали суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Соснівського районного суду м. Черкаси.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 12 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05 квітня 2013 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_4 укладено договір № 999-00032473/1 про надання кредиту, за умовами якого ОСОБА_4 отримав у борг кредит у формі овердрафту (ліміт овердрафту) з максимальною заборгованістю у розмірі 50 000 грн 00 коп., зі сплатою 19 % річних та кінцевим терміном повернення 04 квітня 2016 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 05 квітня 2013 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язалась перед банком у повному обсязі відповідати солідарно з позичальником за виконання ним кредитних зобов'язань за договором від 05 квітня 2013 року № 999-00032473/1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2014 року солідарно стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за договором про надання кредиту від 05 квітня 2013 року № 999-00032473/1 у розмірі 60 969 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 609 грн 69 коп., а всього стягнуто 61 579 грн 00 коп.

На підставі вказаного судового рішення відкрито виконавче провадження № 44908953 з примусового виконання виконавчого листа № 712/8466/14-ц, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси 25 вересня 2014 року, про солідарне стягнення зі ОСОБА_2 на користь ПАТ «Імексбанк» боргу у розмірі 61 579 грн 00 коп., та постановою державного виконавця ЦВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області від 03 жовтня 2014 року накладено арешт та заборону відчуження на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми стягнення - 61 579 грн 00 коп.

30 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримала у борг 375 000 грн 00 коп. без процентів на строк до 30 вересня 2015 року.

З метою забезпечення виконання умов договору позики 30 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

21 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про зміни та доповнення до договору позики від 30 вересня 2013 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 135 000 грн 00 коп., що станом на день укладення цього договору еквівалентно 70 938,00 доларів США. Позичальник зобов'язався повернути суму позики в гривнях, що станом на день повернення буде відповідати еквіваленту 70 938,00 доларів США.

24 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про зміну та доповнення до іпотечного договору від 30 вересня 2013 року, у якому, крім іншого, сторони у пункті 5.2 погодили, що іпотекодержатель на власний розсуд може застосувати наведені нижче способи звернення стягнення на предмет іпотеки: за рішенням суду про звернення стягнення у встановленому законодавством порядку або за рішенням суду про набуття у власність іпотекодержателем предмета іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку»; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками; інші способи, що не суперечать законодавству України на момент звернення стягнення.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року, яка набрала законної сили 15 січня 2016 року, затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за якою у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 30 вересня 2013 року у розмірі 1 665 624 грн 24 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на неї за ОСОБА_1, вартість квартири згідно з висновком суб'єкта оціночної діяльності склала 200 300 грн 00 коп.; погоджено, що зобов'язання за договором позики від 30 вересня 2013 року ОСОБА_2 виконала перед ОСОБА_1 у повному обсязі, сторони жодних претензій одна до одної з приводу даного договору позики не мають.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 04 лютого 2016 року № 28084030 ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку із наявністю зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно, а саме: арешт (номер запису обтяження 5867174), накладений на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2014 року та арешт (номер запису про обтяження 7871968), накладений постановою ЦВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 03 жовтня 2014 року.

16 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ЦВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області із заявою про звільнення квартири АДРЕСА_1 з-під арешту, однак йому було відмовлено та повідомлено про можливість у порядку статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України і статтею 32 ЦК України визначено непорушність права власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Частиною четвертою статті 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України «Про виконавче провадження»), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз'яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Згідно із частиною третьою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, правильно виходив із того, що постанова ЦВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена 03 жовтня 2014 року, тобто до постановлення 13 січня 2016 року ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси, яка набрала законної сили 15 січня 2016 року, про затвердження мирової угоди та звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на неї за ОСОБА_1 З урахуванням цих обставин суд апеляційної інстанції обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким відмовив ОСОБА_1 у позові.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до неправильного розуміння вимог чинного законодавства та власного тлумачення ОСОБА_1 характеру спірних правовідносин, у зв'язку із чим вони не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю.В. Черняк