РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кошлі А.О.,

при секретарі Бондар О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Комунальник» Магдалинівської селищної ради Дніпропетровської області про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому, просив стягнути з останнього на свою користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 18889,70 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (без урахування заяви від 17.10.2018 р. про збільшення позовних вимог у розмірі 16814,36 грн., оскільки вона належним чином не направлена відповідачу) 7912,64 коп., та моральну шкоду у розмірі 15949,05 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював в Комунальному підприємстві «Комунальник» Магдалинівської селищної ради Дніпропетровської області (далі - КП «Комунальник»). При звільненні йому була нарахована заробітна плата за період червень-серпень 2018 р. в сумі 22889,70 грн., але не виплачена внаслідок відсутності грошових коштів, що призвело до необхідності звернення до суду з позовом та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні. Позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами провести розрахунок з ним, однак його вимоги залишились частково без уваги. 14 вересня 2018 р. йому було виплачено частину заробітної плати в розмірі 4000,00 грн., тому заборгованість по заробітній платі на день подачі позову становить 18889,70 грн. Крім того, позивач не мав можливості утримувати свою родину, що спричинило йому переживання, а тому просить виплатити йому моральну шкоду завдану неправомірними діями відповідача у розмірі 15949,05 грн.

Позивач, судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи згоду позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини.

28 квітня 2016 року позивач був прийнятий на роботу до КП «Комунальник» на посаду головного інженера. (а. с. 7).

30 серпня 2018 року позивача наказом № 66 від 30 серпня 2018 року звільнено з посади головного інженера КП «Комунальник» за згодою сторін на підставі п. 1. Ст. 36 КЗпП України. (а. с. 4, 7).

Розмір заборгованості КП «Комунальник» перед відповідачем по заробітній платі складає станом на 01.09.2018 р. - 22889,70 грн. (а. с. 5). Однак у своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що 4000,00 грн. заборгованості йому виплачено, а тому сума становить 18889,70 грн. (а. с. 1).

Спір про розмір сум, що належать виплаті позивачу від відповідача при його звільненні між сторонами відсутній.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої заробітної плати в сумі 18889,70 грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст. 115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Також частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В судовому засіданні встановлено, що заборгованість по заробітній платі та середньому заробітку за весь час затримки розрахунку призвільненні позивачу станом на час розгляду справи судом виплачені не було.

Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 18889,70 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні судом враховується, що згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд враховує роз`яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, за якими, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У правовому висновку, викладеному Верховним судом України у постанові №6-114цс13 від 20 листопада 2013 року, встановлено, що згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні не встановлено, що остаточний розрахунок при звільненні позивача був проведений не з вини відповідача.

Згідно правового висновку, викладеного Верховним судом України у постанові № 6-64цс13 від 03 липня 2013 року, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, обов`язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця.

Визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує вимоги абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, згідно якого у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За п. 8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, суд виходить з наступних розрахунків:

- останніми двома повними місяцями роботи позивача є липень-серпень 2018 року;

- кількість фактично відпрацьованих позивачем календарних днів в зазначений період становить за липень 2018 року 22, за серпень 2018 року 22;

- позивачу за цей період нарахована заробітна плата у розмірі за липень 2018 року 10968,09 грн., за серпень 2018 року 10297,30 грн. (а. с. 5);

- середньоденний заробіток позивача за останні два повні місяця роботи становить (10968,09+ 10297,30) / (22+22) = 483,30 грн.;

- кількість робочих днів з 30 серпня 2018 року по 02 листопада 2018 року складає 46;

- середній заробіток за зазначений період склав 483,30 х 46 = 22231,80 грн.

Водночас, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 прохає стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7912,64 грн. Його заяву про збільшення позовних вимоги від 17 жовтня 2018 р., подану до суду 18 жовтня 2018 р. за вх. № 6287/18Вх суд не бере до уваги, так як вона подана з порушенням норм ЦПК України (не додано доказів про направлення її відповідачу). А оскільки суд відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках, то вихід за межі позовних вимог і присудження до стягнення суми більшої, аніж прохає у своєму позові ОСОБА_1, є невідповідним чинному законодавству. Тому сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні має бути стягнута з відповідача на користь позивача у розмірі 7912,64 грн.

При цьому суд враховує роз`яснення, викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд виходить з того, що сам факт порушення трудових прав позивача, що проявився в затримці виплати протягом тривалого часу належної позивачу нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, свідчить про перенесені останнім моральні страждання, оскільки позивач об`єктивно був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та утримання своєї родини. З урахуванням характеру страждань (душевні хвилювання через обмеженість джерел засобів до існування), їх обсягу, тривалості, загального розміру заборгованості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 3000 гривень, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 18889,70 грн., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 7912,64 грн., та грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

У задоволені решти позовних вимог слід відмовити з вищезазначених підстав.

Виходячи з приписів п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження позивачу виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з нього на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264, 280-282, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Комунальник» Магдалинівської селищної ради Дніпропетровської області про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Комунальник» Магдалинівської селищної ради Дніпропетровської області (місцезнаходження: смт. Магдалинівка вул. Комарова, 41 Магдалинівського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 18889 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять гривень) 70 (сімдесят) копійок.

Стягнути з Комунального підприємства «Комунальник» Магдалинівської селищної ради Дніпропетровської області (місцезнаходження: смт. Магдалинівка вул. Комарова, 41 Магдалинівського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 7912 (сім тисяч дев'ятсот дванадцять гривень) 64 (шістдесят чотири) копійок, який визначено без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Комунального підприємства «Комунальник» Магдалинівської селищної ради Дніпропетровської області (місцезнаходження: смт. Магдалинівка вул. Комарова, 41 Магдалинівського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць - 10297 грн. (десять тисяч двісті дев`яносто сім гривень) 30 (тридцять) коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Комунальник» Магдалинівської селищної ради Дніпропетровської області (місцезнаходження: смт. Магдалинівка вул. Комарова, 41 Магдалинівського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний код в ) до доходу Держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя А.О.Кошля