Справа № 345/1943/14-ц
Провадження № 22-ц/4808/325/18
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду в складі судді Онушканича В.В., постановлену 10 жовтня 2018 року в м. Калуші Івано-Франківської області у справі за заявою ОСОБА_2 про зміну способу і порядку виконання судового рішення,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Заява мотивована тим, що ухвалою Калуського міськрайонного суду від 23 січня 2015 року визнано мирову угоду, укладену між нею та ОСОБА_1 Згідно мирової угоди останній зобов'язався до 31 грудня 2015 року повернути їй половину будівельних матеріалів, використаних на будівництво незавершеного будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1. У зв'язку з відсутністю у боржника такого майна головним державним виконавцем Калуського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Вирасток Ю.М. 26 січня 2018 року повторно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Посилаючись на зазначені обставини заявник просила суд змінити спосіб і порядок виконання ухвали Калуського міськрайонного суду, зокрема на стягнення з ОСОБА_1 вартості майна у розмірі 125 600,00 грн.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року заяву задоволено. Змінено спосіб виконання ухвали Калуського міськрайонного суду від 23 січня 2015 року, згідно якої ОСОБА_1 до 31 грудня 2015 року зобов'язався повернути ОСОБА_4 половину будівельних матеріалів, використаних на будівництво незавершеного будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 на стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартості цього майна у розмірі 125 600,00 грн. Також вирішено питання судових витрат.

Судове рішення мотивовано тим, що виконати ухвалу Калуського міськрайонного суду від 23 січня 2015 року у встановлений у ній спосіб неможливо, а тому з метою забезпечення захисту прав стягувача та гарантування реальності виконання судового рішення необхідно змінити її спосіб виконання. При цьому суд відступив від правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі №6-1829цс15, з мотивів, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенціії про захист прав і основоположних свобод.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, безпідставне відступлення від правової позиції Верховного суду України. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою для зміни способу виконання є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. В той же час 31 липня 2017 року ним передано сестрі ОСОБА_2 частину будівельних матеріалів, що підтверджується відповідною розпискою. Окрім того, у нього є практично всі інші матеріали. Однак у зв'язку із перебуванням заявника за межами України він не може повернути їх.

Також зазначає, що державним виконавцем не реалізовано всіх передбачених ст.ст. 36, 37, 39 ЗУ «Про виконавче провадження» заходів по виявленню та розшуку майна, яке повинно бути повернуто стягувачу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 покликається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Вказує, що посилання апелянта щодо поверненя частини будівельних матеріалів та наявності у нього інших матеріалів не відповідає дійсності та не підтверджене належними доказами. Оскільки у боржника ОСОБА_1 відсутні визначені мировою угодою будівельні матеріали, то зміна способу виконання ухвали Калуського міськрайонного суду від 23 січня 2015 року є єдиним способом виконання судового рішення.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_6 доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_7 доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник Калуського міськрайонного ВДВС ГТУЮ України в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відтак, згідно ст. 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у його відсутності не встановлено.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Калуського міськрайонного суду від 23 січня 2015 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони.

Відповідно до умов цієї угоди відповідач ОСОБА_1 до 31 грудня 2015 року зобов'язався повернути позивачці ОСОБА_4 половину будівельних матеріалів, використаних на будівництво незавершеного будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1. Зокрема: 12 шт. брусів дерев'яних (пиломатеріал обрізний розміром 120*120*5000 мм); 3 платви дерев'яних (пиломатеріал обрізний хвойний розміром 240*240*12000 мм); 14 контролат дерев'яних (пиломатеріал обрізний хвойний розміром 600*600*6000 мм); 3 балки (пиломатеріал обрізний хвойний розміром 120*120*6000 мм); 2 м3 дошки (пиломатеріал обрізний хвойний товщиною 30 мм); 600 шлакоблоків (розміром 400*200*200 мм); шифер 31 лист 175 см 120 см; 800 шт цегли 250*120*60 мм (колір червоний); цемент марки м.400, 3 тонни; пісок білий 1/2 автомобільного кузова автомобіля «Камаз» грузопідйомністю 8 т; пісок жовтий 1 машина «Камаз» грузопідйомністю 8 т; електропроводка (кабель мідний 2,5 ампер довжиною 40 м); електролічильник трьохфазний новий; двері вхідні металічні вартістю від 1 300 до 2 000 гривень.

Також зазначено, що підтвердження факту повернення будівельних матеріалів, вказаних у мировій угоді, стверджується власноруч написаною розпискою позивачки ОСОБА_4 або її довіреної особи. Будівельні матеріали можуть повертатися частинами. Дата написання розписки буде вважатися датою повернення будівельних матеріалів. У разі порушення умов мирової угоди вона підлягає примусовому виконанню. У зв'язку із визнанням мирової угоди провадження в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя закрито (а.с. 190-191 т.1).

У зв'язку із реєстрацією шлюбу 29 серпня 2015 року ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.194-195, 206 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі ухвали суду за заявою ОСОБА_2 10 лютого 2016 року Калуським міськрайонним судом видано виконавчий лист №345/1943/14-ц (а.с. 193, 201 т.1). Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року ОСОБА_2 поновлено строк для пред'явлення до виконання цього виконавчого листа (а.с. 224-226 т.1).

Внаслідок відсутності у боржника вищезазначеного майна постановою державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_8 від 30 червня 2016 року виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с.26 т.2).

З огляду на це 21 лютого 2017 року ОСОБА_2 було подано заяву про зміну способу виконання рішення суду. Ухвалою Калуського міськрайоного суду від 1 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2017 року, у задоволенні заяви відмовлено (а.с.50-53, 86-88 т.2).

З'ясовано, що виконавчий лист повторно пред'явлено до примусового виконання. В ході його виконання 23 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Калуського міськрайонного ВДВС ГТУЮ України в Івано-Франківській області Вирасток Ю.М. складено акт про відсутність будівельних матеріалів за місцем виконання виконавчого листа (а.с.109 т.2). Відтак, 26 січня 2018 року виконавчий лист повернуто ОСОБА_2 на підставі п.6 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.110 т.2).

В подальшому 20 вересня 2018 року ОСОБА_2 повторно подала заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення посилаючись на те, що боржник не повернув їй визначені мировою угодою будівельні матеріали, і такі в нього відсутні. Що підтверджується актом державного виконавця від 23 жовтня 2017 року та постановою про поверненя виконавчого документа стягувачу від 26 січня 2018 року (а.с.93-96 т.2).

Разом з тим, як вбачається зі змісту копії розписки від 31 липня 2017 року, долученої до апеляційної скарги, ОСОБА_9 (сестра заявниці) прийняла від ОСОБА_1 12 кізлів і 2 платви (а.с.192 т.2). На цю обставину як на часткове виконання умов мирової угоди посилався апелянт.

Відповідно до звіту від 30 серпня 2018 року про незалежну оцінку вартості будівельних матеріалів на будівництво незавершеного будинковолодіння, що знаходиться по вул. Квіткова,10 с. Сівка-Калуська Калуського району, вартість цих будівельних матеріалів складає 125 600,00 грн (а.с.111-149 т.2). Саме на цей звіт покликалася стягувач у своїй заяві і вказану суму просила стягнути з боржника взамін половини тих будівельних матеріалів, які використані на будівництво незавершеного будинковолодіння і які останній зобов'язувався повернути їй за умовами мирової угоди.

При цьому будь-які будівельні матеріали не оглядалися, оскільки як зазначено у звіті, доступ до об'єкта не наданий. Їх оцінка проводилася виходячи лише з вартості на день закупівлі - 2015 рік та з врахуванням їх доброго стану.

З'ясовано, що ОСОБА_1 заперечує як визначену вартість цих будівельних матеріалів, так і можливість зміни способу виконання судового рішення, покликаючись на часткове виконання умов мирової угоди, наявність у нього частини будівельних матеріалів,неповідомлення йому стягувачем можливості передачі таких її довіреній особі, а також по суті недопустимість заміни способу виконання внаслідок зміни суті та змісту мирової угоди.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України(в редакції на момент звернення ОСОБА_2 із заявою до суду) судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Аналогічні за змістом положення закріплено і у ч.3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження».

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові №6-1829цс15 від 25 листопада 2015 року.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відступаючи від вказаної правової позиції Верховного Суду України суд керувався Законом України «Про судоустрій і статус судді» від 7 липня 2010 року №2553-VІ.

Разом з тим, як передбачено ч.3. ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із п.2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року N 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Окрім того, з 15 грудня 2017 року частину 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року N 1402-VIII викладено у новій редакції. У вказаній редакції відсутнє положення щодо права місцевого суду відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Натомість, за п. 7 Перехідних положень ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд ОСОБА_10 Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Відтак, на думку колегії суддів, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відступлення від правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові №6-1829цс15 від 25 листопада 2015 року.

За таких обставин та враховуючи, що ОСОБА_2 сама погодилась на повернення половини будівельних матеріалів, використаних на будівництво незавершеного будинковолодіння, зміна способу виконання рішення на стягнення його вартості, є фактично зміною рішення по суті та зміною способу захисту порушеного права.

Як передбачено п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного ухвалу місцевого суду не можна вважати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2

Розподіл судових витрат слід покласти на сторін відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Зокрема, з ОСОБА_4 підлягають стягненню понесені ОСОБА_1 судові витрати - судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зміну способу і порядку виконання судового рішення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 понесені судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 352,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко