Справа 688/1896/18
№ 2/688/734/18
Рішення

Іменем України

07 грудня 2018 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання Березюк Н.А.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Шепетівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з 14.02.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03.04.2014 року розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею у квартирі АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності. В даній квартирі також зареєстрований та проживає ОСОБА_2, однак коштів на утримання та проведення ремонту квартири не надає, комунальні послуги не сплачує, чим завдає їй значних матеріальних збитків. Крім того, він зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, що негативно впливає на неї та неповнолітню дитину. Факти протиправної поведінки відповідача підтверджуються зверненнями до Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області. Проживання з ним у квартирі є нестерпним, оскільки він порушує її право на спокійне життя, завдає їй та сину моральних страждань. На прохання переїхати проживати в інше житло відмовляється. А тому на підставі ч.1 ст. 116 ЖК України просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, позивач ОСОБА_1 просила розгляд справи проводити за відсутності її представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що в нього іншого житла для проживання не має і він має право на частину квартири, оскільки її придбано його матір'ю для їх проживання. Перешкод у користуванні квартирою позивачу та сину не чинив. Коли приїздила поліція, просто спав у квартирі і не чув, що не можуть до неї потрапити. Позивач його не впускала до квартири, а тому змушений був лишитись на вулиці. Не допускатиме у майбутньому такого, має намір закодуватися з метою не вживання алкогольних напоїв, усвідомив наслідки такої поведінки, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як встановлено в суді, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.02.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03.04.2014 року, яке набрало законної сили 15.04.2014 року, розірвано.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БВ №058084, виданим 14.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24.11.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, р. № 1523 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 29926310 від 24.11.2014 року.

З інформації, що надійшла з Шепетівського МВ УДМС України в Хмельницькій області від 15.06.2018 року та відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради від 15.06.2018 року №671 на запит суду на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, вбачається, що крім позивача та її сина з 27 листопада 2014 року у вказаній квартирі зареєстрований також ОСОБА_2.

З пояснень позивача, наданих в судовому засіданні слідує, що нею було надано дозвіл ОСОБА_2 на його реєстрацію та проживання у квартирі як колишньому чоловікові. Визнала, що житло було придабано за кошти матері відповідача.

Згідно повідомлення Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 05.04.2018 року протягом 2017-2018 років було зареєстровано 2 заяви ОСОБА_1 стосовно неправомірних дій (насильство в сім'ї, дрібне хуліганство) її колишнім чоловіком ОСОБА_2, а саме 18.09.2017 ЄО №7120, матеріали перевірки списано до справи за №2173 від 11.10.2017 року та 24.10.2017 року ЄО №8058, матеріали списано до справи за №3626 від 25.10.2017 року згідно Закону України «Про звернення громадян». А саме: з повідомлення Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 12.10.2017 року та висновку від 11.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 зверталась в поліцію із заявою про те, що її колишній чоловік не відкрив двері квартири. Проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_2 протиправних дій відносно дружини не вчиняв, щоб хтось стукав у двері не чув, бо спав, із останнім було проведено профілактичну бесіду. З рапорту чергового Шепетівського ВП ГУНП В Хмельницькій області вбачається, що у ОСОБА_1 виникло непорозуміння із чоловіком, який стукав в двері, після чого вона викликала працівників поліції.

Постановами Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.04.2018 року та 16.05.2018 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. та 40 годин громадських робіт відповідно.

З акту обстеження житлово-побутових умов та вивчення психологічної атмосфери в сімї від 17 травня 2018 року, складеного комісією в складі: фахівців із соціальної роботи Шепетівського міського ЦСССДМ ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває під соціальним супроводом в Шепетівському ЦСССДМ з 15.05.2018 року. Вона проживає в 3-х кімнатній квартирі, яка належить їй на праві власності разом із сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та з колишнім чоловіком ОСОБА_2, батьком дитини, який проживає в одній кімнаті, а в сусідній вона з дитиною. Зі слів ОСОБА_1 за час проживання ОСОБА_2 часто зловживає спиртним напоями, вчиняє психологічне насильство відносно неї та сина, психологічна атмосфера є негативною.

Статтею 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Положеннями ст. 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з вимогами ст. 157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 116 Житлового Кодексу України передбачено, що якщо наймач, члени його сім" ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують житлове приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, за змістом вищевказаної статті, виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення є крайнім заходом і може застосовуватися судом лише за наявності одночасно кількох умов, зокрема, систематичного порушення правил співжиття, і як наслідок цього - неможливість для інших спільного проживання з таким громадянином; вживання до нього заходів запобігання і громадського впливу та їх безрезультатність.

Разом з тим, пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач в обґрунтування позову посилається на вимоги ст. 116 ЖК УРСР, відповідно до якої осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселяють із займаного житла без надання іншого житла.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню на підставі ст. 116 ЖК без надання іншого житлового приміщення і відповідно до правил ст. 78 ЦПК України про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

Судом встановлено, що відповідач зловживає алкогольними напоями, вчиняє насильство в сім'ї, за що двічі притягувався до адміністративної відповідальності. Доказів про притягнення відповідача до відповідальності саме за порушення правил співжиття, які мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням суду не надано. Не надано також доказів про його попередження щодо недопущення порушення правил співжиття чи про наслідки, які можуть настати.

Зважаючи на те, що виселення є крайнім заходом впливу до порушника з правових підстав, визначених ст.116 ЖК Української РСР, суд вважає необхідним у задоволенні позову про виселення відповідача із квартири відмовити та попередити ОСОБА_2 про недопустимість продовження протиправної поведінки, яка пов'язана із порушенням правил співжиття.

На підставі ст.ст. 9, 109, 116, 150, 156, 157 Житлового Кодексу Української РСР, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом виселеннявідмовити.

Попередити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, про недопустимість продовження протиправної поведінки, яка пов'язана із порушенням правил співжиття у квартирі №25 по вул. Степана Бандери (до перейменування Ватутіна), 67, в м.Шепетівка Хмельницької області.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.

Суддя С.В. Козачук