Провадження № 2/742/1304/18
Єдиний унікальний № 742/3145/18
РІШЕННЯ
09 листопада 2018 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати -
В С Т А Н О В И В :
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
19 вересня 2018 року позивач звернувся з позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати.
Свої вимоги позивач аргументує тим, що 18 вересня 2012 року він був прийнятий на роботу майстром в товариство з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» та 10 серпня 2018 року він був звільнений із посади майстра за угодою сторін.
07.09.2018 року позивач направив претензію на ім»я в.о.директора ОСОБА_4 про проведення остаточного розрахунку при звільненні його з роботи на ТОВ «Прилуцьке ХПП».
В позасудовому порядку спір вирішити неможливо, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
10 жовтня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивача було звільнено з 10.08.2018 року на підставі його заяви від 30 серпня 2018 року. У зв»язку з тим, що позивач фактично не працював на ТОВ «Прилуцьке ХПП» з 10 серпня 2018 року, розрахунок при звільненні проведено в день звільнення згідно наказу про звільнення та наказу про надзвичайні обставини. Оскільки позивач в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Підприємство провело розрахунок з позивачем в день його звільнення. У зв»язку з цим, роботодавцем не було порушено трудового законодавства по строкам виплати заробітної плати.
08 листопада 2018 року відповідачем надано доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому зазначено про відсутність вини роботодавця в затримці повного розрахунку при звільненні позивача, у зв»язку з відсутністю (викраденням) всієї бухгалтерської і кадрової документації, та визнає позовні вимоги частково в розмірі 7141,68 за 18 календарних днів невикористаної відпустки.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження на 11 год. 00 хвилин 17 жовтня 2018 року(а.с.15)
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17.10.2018 року протокольно було відкладено розгляд справи до 09 листопада 2018 року.
ІІІ. Позиції сторін.
Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, та показав, що всі кадрові та первинні бухгалтерські документи ТОВ «Прилуцьке ХПП» на даний час знаходяться в приміщенні, де раніше здійснювало діяльність підприємство, а на даний час дані приміщення знаходяться у користуванні ТОВ «ВО Хліб Прилуччини».
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог в частині виплати компенсації за невикористану відпустку не заперечувала, але зазначила, що кількість днів невикористаної відпустки буде встановлено після відновлення документації, щодо інших позовних вимог, то просила в їх задоволенні відмовити у зв»язку з відсутністю вини підприємства у несвоєчасному розрахунку.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Відповідно до наказу №95-к від 17 вересня 2012 року, ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду майстра з 18 вересня 2012 року(а.с.5).
30 серпня 2008 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до в.о.директора ТОВ «Прилуцьке ХПП» про звільнення його з роботи за угодою сторін з 10.08.2018 року.
Згідно з наказом в.о.директора ТОВ «Прилуцьке ХПП» від 30 серпня 2018 року, ОСОБА_2 звільнено із займаної посади майстра за угодою сторін із 10.08.2018 року(а.с.8)
Відповідно до додатку від 30.10.2018 року №1 до наказу №9-к в.о.директора ТОВ «Прилуцьке ХПП» про звільнення від 30.08.2018 року, зобов»язано виплатити суму компенсації невикористаної відпустки ОСОБА_2 за 18 календарних днів у розмірі 7141,68 грн. (з розрахунку середньоденної заробітної плати за останній календарний рік -396 грн.76 коп.) на підставі відновлених документів та інших відомостей(а.с.49)
Згідно з претензією від 07.09.2018 року на ім»я в.о.директора ОСОБА_4 від ОСОБА_2, останній звертався до підприємства з вимогою про проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні його з роботи на ТОВ «Прилуцьке ХПП» (а.с.24).
Відповідно до особової картки( типова форма П-2) працівника ТОВ «Прилуцьке ХПП» ОСОБА_2 та наказів: №32-к від 29.03.2013 №25-к від 19.03.2014, №55-к від 25.04.2016, №55 від 25.04.2016, №90/2-к від 09.06.2017, № 116-к від 22.05.2018, № 116-к від 22.05.2018, наказ №90/2-к року , наказ № 116-к від 22.05.2018, останньому надавалися відпустки за період з 18.09.2012( дата призначення на посаду) по 10.08.2018( дата звільнення) в загальній кількості 136 календарних дні (а.с.6)
Відповідно до положення про відпустки працівникам ТОВ «Прилуцьке ХПП» за умовами праці та особливий характер роботи від 01.07.2010 року, тривалість основної відпустки працівника на посаді майстра становить 24 календарних дні, тривалість додаткової відпустки 7 календарних днів(а.с.46)
Відповідно до наказу в.о. директора товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке Хлібоприймальне підприємство» від 20 серпня 2018 року №1-в про надзвичайні обставини, зобов»язано по підприємству виплатити заробітну плату всім працівникам за фактично відпрацьований час в період з 01.08.2018 по 10.08.2018 в розмірі мінімальної заробітної плати(а.с.22)
Згідно з додатку до наказу в.о. директора товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке Хлібоприймальне підприємство» від 20 серпня 2018 року №1-в про надзвичайні обставини, зобов»язано відновити особові картки працівників та бухгалтерські звіти, що дають можливість вирахувати кількість днів невикористаної відпустки та суму компенсації(а.с.23)
Згідно з повідомлення ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» від 04.09.2018 року, ОСОБА_2, як працівника підприємства було повідомлено про видачу йому дублікату трудової книжки та проведення відповідних розрахунків у зв»язку із звільненням з роботи(а.с.25)
Відповідно до акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №25-03-023/0649 від 25.09.2018 року, за наслідками проведеної управлінням держпраці у Чернігівській області перевірки ТОВ «Прилуцьке ХПП», у вказаному акті не містяться відомості про виявлені порушення(а.с.26-29)
З витягу з ЄРДР вбачається, що ТОВ «Прилуцьке ХПП» звернулося з заявою про те, що 09.08.2018 року не відомі особи з території ТОВ «Прилуцьке ХПП» здійснили крадіжку ТМЦ, які належать підприємству( а.с.50)
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.
Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»).
Згідно статті 8 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається:
1) окремим категоріям працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров'я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;
2) працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою.
Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.
Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.
Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.
Належними доказами, підтверджуючими наявність невикористаних днів щорічної відпустки є особова карта позивача форми П-2, яка затверджена наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25 грудня 2009 року № 495/656, накази по підприємству, в яких зазначений період надання відпустки позивачу, які не можуть бути надані відповідачем у звязку з втратою доступу до цих документів з підстав зазначених вище.
Згідно з абз.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. N 100, для розрахунку суми компенсації (як і для відпускних) беруть виплати за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю виплати компенсації.
Відповідно до п.7 Розділу 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні, які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.
Судом встановлено, що позивач пропрацював на підприємстві з 18 вересня 2012 року по 10 серпня 2018 року, всього 5 років 10 місяців 23 дні.
Виходячи з того, що позивач має право на основну відпустку в строком 24 календарні дні та додаткову 7 календарних днів то загальна кількість відпустки, на яку має право позивач розраховується наступним чином.
Так , за повних відпрацьованих п»ять років, позивач має право на відпустку 155 днів( 5х 31( 24 основної відпустки та 7 додаткової відпустки).
Щодо відпустки за відпрацьований неповний календарний рік, а саме з 18 серпня 2017 року по10 серпня 2018 року, то за даний період кількість днів відпустки розраховується пропорційно кількості відпрацьованих днів.
За таких обставин , за період з 18 вересня 2017 по 10 серпня 2018 року позивач має право на основну відпустку строком 21 день виходячи із розрахунку (24 (календарні дні щорічної відпустки за рік) : 354( календарні дні за розрахунковий рік без врахування святкових та неробочих днів(365-11)) х 315 ( календарні дні за період з 18 вересня 2017 року по 10 серпня 2018 року без врахування святкових та неробочих днів (326-11)).
Додаткова відпустка за вказаний період становить 6 днів (7 (календарні дні додаткової відпустки за рік) : 354 х 315.
Таким чином, позивач за період роботи на підприємстві мав право на 182 календарні дні відпустки.
За період з 18.09.2012( дата призначення на посаду) по 10.08.2018( дата звільнення) ОСОБА_2 використав відпустки в загальній кількості 136 календарних дні .
Розрахунок компенсації за невикористану відпустку здійснено наступним чином.
Середньоденна заробітна плата для розрахунку суми компенсації за щорічну відпустку становить 396, 76 грн. ( 140454,65 грн.(сума заробітної плати за останніх 12 місяців) / 354 днів)
Суд не приймає до уваги, розрахунки надані у доповненні до відзиву ТОВ «Прилуцьке ХПП» щодо наявності у відповідача 18 календарних днів невикористаної відпустки, оскільки вони необґрунтовані та не підтверджені належними доказами.
Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на недопустимість наданих позивачем доказів, а саме копій карток П-2, оскільки достовірність даних доказів встановлена в судовому засідання,шляхом дослідження оригіналу даної картки , а відповідність записів здійснених в останній перевірена дослідженими в судовому засіданні оригіналами наказів про надання відпусток відповідачу, які зберігаються в ТОВ «ВО «Хліб Прилуччини», та надані суду позивачем.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено з роботи з 10 серпня 2018 року наказов від 30.08.2018 року.
Останнім днем коли позивач працював на робочому місці було 09.08.2018 року.
За таких обставин, суд вважає, що в день звільнення позивач не працював.
Позивачем на адресу відповідача 07.09.2018 року було направлено претензію з вимогою провести остаточний розрахунок при звільненні, але відомості про отримання відповідачем такої претензії суду надано не було. Крім того позивач в судовому засіданні показав, що конверт з претензією повернувся з відміткою про закінчення строку зберігання.
Також, відсутність вини відповідача в не проведенні відповідних виплат при звільненні позивача підтверджуються наказом ТОВ «Прилуцького ХПП» №1-в від 20.08.2018 року про надзвичайні обставини та додатку до нього про порядок відновлення первинної документації, витягом з ЄРДР з якого вбачається, що ТОВ «Прилуцьке ХПП» звернулося з заявою про те, що 09.08.2018 року не відомі особи з території ТОВ «Прилуцьке ХПП» здійснили крадіжку ТМЦ, які належать підприємству.
Крім того, відсутність на момент звільнення матеріалів кадрової роботи у відповідача свідчать і покази надані позивачем з яких вбачається, що оригінали кадрових документів на даний час знаходяться в відділі кадрів на території на якій раніше здійснювала свою діяльність ТОВ «Прилуцьке ХПП», а на даний час ТОВ «ВО Хліб Прилуччини».
Дані показання підтверджуються, оригіналами документів кадрової роботи, копії яких долучено до матеріалів справи, а оригінали досліджені в судовому засіданні повернуті позивачу.
Викладені вище обставини, свідчать про відсутність у підприємства первинних бухгалтерських та кадрових документів, що унеможливило проведення підприємством виплат сум належних працівникові в день звільнення.
У зв»язку з цим позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 10 серпня 2018 року по 17 вересня 2018 року задоволенню не підлягає. Тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. VI. Судові витрати.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.259,263-265,273,354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено: 13.11.2018 року.
Суддя Коваленко А.В.