ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року

м.Суми

Справа №580/1236/17

Номер провадження 22-ц/788/777/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасники справи:

скаржник - Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК»;

заінтересована особа - ОСОБА_1;

Лебединський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК»

на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 03 березня 2018 року в складі судді Чхайло О.В., постановлену у м. Лебедин,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій просило визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Лебединського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Сумській області Матюка В.В. по виконавчому провадженню № 52601227 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22 червня 2017 року та скасувати вказану постанову.

Скарга мотивована тим, що 22 вересня 2014 року Лебединським районним судом Сумської області ухвалено рішення у цивільній справі № 580/1152/14-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованості за кредитним договором у сумі 3609,92 грн.

20 жовтня 2014 року на підставі вищезазначеного рішення суду ПАТ «РОДОВІД БАНК» отримано виконавчі листи та звернуто їх для примусового виконання до Лебединського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Сумській області.

04 липня ПАТ «РОДОВІД БАНК» отримано постанову про повернення виконавчого документа стягувану, винесену 22 червня 2017 року старшим державним виконавцем Лебединського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Сумській області Матюком В.В., з якої вбачається, що виконавчий лист повернуто через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, і здійснені державним виконавцем заходи, щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Вважало, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу винесена з порушенням норм чинного законодавства.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 03 березня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги ПАТ «РОДОВІД БАНК».

В апеляційній скарзі ПАТ «РОДОВІД БАНК», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при примусовому виконанні виконавчого документа та при винесенні оскаржуваної постанови від 22 червня 2017 року старшим державним виконавцем Лебединського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Сумській області Матюком В.В. не вжито всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», для ефективного та своєчасного виконання рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Учасники справи повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому порядку, але в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 22 вересня 2014 року було стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість по кредитному договору в розмірі 3609 грн. 92 коп.

20 жовтня 2014 року на виконання вказаного судового рішення Лебединським районним судом видано виконавчий лист (а.с. 8).

Постановою старшого державного виконавця Лебединського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Матюка В.В. від 10 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 580/1152/14-ц, виданим 20 жовтня 2014 року Лебединським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованості в розмірі 3609 грн. 92 коп. (а.с. 21).

З метою виявлення майна та перевірки майнового стану боржника державним виконавцем 21 жовтня 2016 року здійснено виїзд за адресою, вказаною у виконавчому документі, але ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживала, про що складено акт державного виконавця (а.с. 39)

12 січня, 18 квітня, 12 травня, 19 червня 2017 року державним виконавцем надіслані запити до Державної фіскальної служби України про відкриті рахунки боржника у банківських установах та про джерела отримання доходів, до Пенсійного фонду України про осіб, які отримують пенсії та про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи. Згідно з отриманими на запити відповідями встановлено, що у боржника відсутні відкриті рахунки та доходи (а.с. 22-36).

12 травня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт рухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 8).

Проте, з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 52227894 від 12 травня 2017 року вбачається, що за ОСОБА_1 рухоме майно не зареєстровано (а.с. 37).

З метою виявлення майна та перевіркою майнового стану боржника державним виконавцем 20 червня 2017 року повторно здійснено виїзд за адресою, вказаною в виконавчому документі, але ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає, про що складено акт державного виконавця (а.с. 40).

З відомостей інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 90284890 від 22 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 38 на звороті).

22 червня 2017 року старшим державним виконавцем Лебединського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Матюком В.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, державним виконавцем роз'яснено право на повторне пред'явлення виконавчого листа в строк до 22 червня 2020 року (а.с. 11).

Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ПАТ «РОДОВІД БАНК» мотивована тим, що постанова старшого державного виконавця Лебединського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Матюка В.В. про повернення виконавчого документа стягувачу від 22 червня 2017 року винесена відповідно до вимог законодавства та в межах повноважень державного виконавця, а тому право заявника не порушено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішеннями, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічна норма права міститься і в ст. 447 ЦПК України (в новій редакції ЦПК України від 15 грудня 2017 року).

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як убачається з матеріалів справи, державним виконавцем вчинялися усі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, а саме: здійснення виїздів за місцем проживання боржника з метою виявлення майна та перевірки майнового стану, направлялись запити до ДФСУ та ПФУ щодо перевірки майнового стану боржника, накладення арешту на рухоме майно.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, державним виконавцем правомірно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у ОСОБА_1 відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Слід зазначити, що відповідно до п. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється.

Оскільки сума боргу за виконавчим документом становить 3609 грн. 92 коп., що не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, то у державного виконавця були відсутні правові підстави для звернення стягнення на єдине житло боржника.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ПАТ «РОДОВІД БАНК», оскільки державним виконавцем вжито передбачені законом заходи щодо примусового виконання рішення суду.

Крім того, державним виконавцем роз'яснено, що ПАТ «РОДОВІД БАНК» не позбавлений можливості повторно пред'явити виконавчий лист до виконання в строк до 22 червня 2020 року.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог процесуального закону, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» залишити без задоволення.

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 03 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду з дня її проголошення.

Судді: О.Ю.Кононенко

О.М. Біляєва

В.І.Криворотенко