Справа № 570/3532/15-ц
Номер провадження 2/570/30/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, які є об"єктами права спільної сумісної власності подружжя, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що під час перебування у шлюбі з відповідачем вони набули нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,25 га, що в с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області; та будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Зелена, 8а, с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області. Дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, та в силу ч.1 ст. 70 СК України частка кожного з подружжя складає 1/2 частину у зазначеному майні. Оскільки сторони не досягли згоди щодо розподілу майна, то позивачка просить суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину вищезазначеного майна, поділивши це майно в натурі.

В судове засідання позивачка жодного разу не зявилася.

Представник позивачки в останнє судове засідання не зявилася, не повідомила суд про причини неявки.

Також в останнє судове засідання не зявився відповідач та його представник. Вони подали заперечення, згідно з якими позивачка з 2013 року не проживає у будинку за адресою: вул. Зелена, 8а, с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області. А земельна ділянка була передана відповідачу безоплатно у приватну власність на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а тому ця ділянка є приватною власністю подружжя. Зважаючи, що позивачка не надала суду висновок експертизи щодо можливих варіантів розподілу майна, то у задоволенні позову просять відмовити.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

За клопотанням позивачки 29.12.2015 року судом була призначена будівельно-технічна експертиза. Копію ухвали отримала представник позивачки 29.12.2015 р.

Також копію даної ухвали було надіслано позивачці, проте вона його не отримала (поштове відправлення повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання»).

15.01.2016 р. на адресу суду було надіслане клопотання експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи. В послідуючому було повідомлення експерта про проведення огляду обєктів.

Суд інформував сторони про клопотання експерта; про час проведення огляду обєктів. Проте позивачка не отримувала поштові відправлення, і вони поверталися з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

В той же час представник позивачки з 29.12.2015 р. і до 06.07.2017 р. жодного разу не поцікавилася рухом справи.

06.07.2017 р. до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки сторонами не були надані докази, про які просив експерт.

У звязку зі змінами до ЦПК України, що набрали чинності, з 15.12.2017 р. у позивачки та її представника була можливість самостійно надати суду висновок експерта з порушених у позовній заяві питань. Проте такий висновок не був наданий суду.

Наведена хронологія свідчить про те, що позивачка та її представник не заінтересовані у розгляді справи в межах розумних строків. Показово, що представник позивачки в останнє судове засідання не зявилася.

За наведеного суд вважає, що поведінка позивачки та її представника містять ознаки зловживання правом. Проте суд не вбачає підстав для застосування наслідків, що окреслені ст. 44 ЦПК України, та вважає за доцільне розглянути заявлений позов.

Суд зауважує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу заявлених позовних вимог; та надати суду відповідні докази.

Позивачка просила суд витребувати у відповідача правовстановлюючі документи щодо нерухомого майна. Проте суду не було надано доказів того, що позивачки є труднощі в отриманні таких документів.

Так, в судовому засіданні позивачкою (її представником) не було доведено, що будинковолодіння є спільною сумісною власністю подружжя. Адже дане майно могло бути збудоване за особисті кошти відповідача.

Також ні позивачка, ні її представник не надали суду висновок експертизи, яким би визначалися варіанти розподілу як будинковолодіння, так і земельної ділянки.

За наведеного суд не вбачає підстав для задоволення заявленого позову. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, які є об"єктами права спільної сумісної власності подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складене 02.05.2018 р.