Справа № 211/437/18
Провадження № 2/211/891/18
04 травня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі
головуючого судді Сарат Н.О.
при секретарі Зоріній С.М.
у відсутність сторін
розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної при дорожньо-транспортній пригоді, суд, -
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної при дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 10 липня 2016 року, з вини водія ОСОБА_4 Просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 228737,60 гривень, як компенсацію матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Позивачі мотивують свої вимоги тим, що вина відповідача ОСОБА_4 встановлена постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14.12.2016 року, а відповідно до висновку судового експетра та медичник довідок, відповідач зобовязаний відшкодувати матеріальна та моральну шкоди внаслідок ДТП.
В судовому засіданні позивачі не зявились, представник позивачів ОСОБА_3 надала до суду заяву в якій просить справу розглядати за їх відсутності, наполягають на задоволенні позову, проти виненення заочного рішення не заперечують.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзивів на позовну заяву не надав.
Третя особа в судове засідання не зявилась, про час та місце розггляду була повідомлена належним чином.
Суд, дослідивши письмові заяви сторін по суті позову, фактичні обставини справи у межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає позов частково обґрунтованим з огляду на таке.
Судом встановлено, що 10 липня 2016 року о 15-25 годині водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вулиці Петра Дорошенка на регульованому перехресті з вулицею Героїв АТО в м. Кривого Рогу, не зупинив автомобіль перед лінією розмітки 1.12, за напрямком його руху горів жовтий з червоним сигналом світлофору та при подальшому русі допустив зіткнення з автомобілем «HONDA ACCORD», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався по вулиці Героїв АТО.
Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обовязку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
Зобовязання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобовязана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України.
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У ч.1 ст.1167 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини
Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обовязковому зясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні.
У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обовязків з доказування, а саме кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.
Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.
Так особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14.12.2016 року по справі 212/5707/16-п ОСОБА_4 визнано винним, але відповідно ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративну справу в відношенні ОСОБА_4 за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення було закрито у звязку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. (а.с. 19-20).
На підтвердження факту заподіяння шкоди та її розміру позивач послався на судове рішення, яким відповідача визнано винним у порушенні правил дорожнього руху в наслідок чого було пошкоджено автомобіль позивача, матеріали справи про адміністративне правопорушення та експертний висновок щодо розміру заподіяних йому майнових збитків.
Відповідно до висновку судового експерта №Д/20/07/16 від 29.07.2016 року вартість відновлювального ремонту для усунення механічних пошкоджень, що утворились внаслідок ДТП складає 505544, 62 грн. При цьому ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу складає 277 737, 60 грн. Тому, відновлювальний ремонт є можливий, вартість відновлення значно вища ринкової вартості транспортного засобу. (а.с.22-56).
Згідно приписів пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» : розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1167 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.
Відповідач ОСОБА_4 мав Поліс АЕ/5209938 від 26.07.2015 року обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за якими Страховик ПрАт «Київський страховий дім», та згідно зазначеного полюсу страхування (п.4) страхова сума за заподіяну шкоду складає 50 000 грн. (а.с. 60)
Статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 228 737, 60 грн.
Суд вважає, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Системний аналіз статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Оскільки відповідачем не було надано жодних доказів, які можуть спростувати надані позивачем обґрунтування факту спричинення майнової шкоди та її розмір, відсутні належні докази на підтвердження розміру завданих позивачу майнових збитків.
Також судом встановлено, що в наслідок ДТП було пошкоджено майно позивача, а душевні страждання, які зазначили позивачі в наслідок цього, є одним із проявів моральної шкоди, як зазначено в п.3 ч.2 ст.23 ЦК України.
Надано медичну довідку серії АГШ 957752 про те, що ОСОБА_2 внаслідок ДТП має діагноз пошкодження звязок лівого гомілковостопного суглубо та знаходилась на амбулаторному лікування в період з 10.07.2016р. по 27.07.2016 р. (а.с. 15).
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивачів, тілесних ушкоджень, що підтверджуються медичними довідками, а також те, що позивача внаслідок ДТП залишились без автомобіля, у звязку з неможливістю його відновлення, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за можливе визначити моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Нова редакція ЦПК України від 15 грудня 2017 року (глава 8) відсутня норма щодо обмеження або граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу. По-друге, Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким процесуальні кодекси викладено у новій редакції, Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правничу допомогу у цивільних та адміністративних справах» визнано таким, що втратив чинність.
Відтак, на сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 4228,80 гривень позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 01 грудня 2017 року № 1 та акт-розрахунок про надання правової допоми в розмірі 4228, 80 грн.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача 228 737, 60 грн. на відшкодування завданої майнової шкоди та 20 000 грн. грошової компенсації завданої моральної шкоди на користь позивачів в рівних частках, а також судові витрати, а саме: судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 2 287 (дві тисячі двісті вісімдесят сім) грн. 38 коп. на користь держави, судовий збір за вимоги немайного характеру в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 грн. на користь держави, витрати на правову допомогу в розмірі 4 228 (чотири тисячі двісті двадцять вісім) грн. 80 коп. та витрати на судові експертизи - 3100 (три тисячі сто) грн. на користь позивача ОСОБА_1.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної при дорожньо-транспортній пригоді - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серіїї ЕЕ 761067, виданий Суворовським РВ УМВС в Херсонській обл. 30.08.2002р. (фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 228 737 (двісті двадцять вісім тисяч сімсот тридцять сім) 60 грн. на відшкодування майнової шкоди, та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20 000 (двадцять тисяч) грн. в рівних частках на відшкодування завданої моральної шкоди.
Стянути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серіїї ЕЕ 761067, виданий Суворовським РВ УМВС в Херсонській обл. 30.08.2002р. судові витрати, а саме: судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 2 287 (дві тисячі двісті вісімдесят сім) грн. 38 коп. та судовий збір за вимоги немайного характеру 704 (сімсот чотири) грн. 80 грн. на користь держави, витрати на правову допомогу в розмірі 4 228 (чотири тисячі двісті двадцять вісім) грн. 80 коп. та витрати на судові експертизи - 3100 (три тисячі сто) грн. на користь позивача ОСОБА_6, НОМЕР_3.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Н.О.Сарат