26 жовтня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря Кудряшової Ю.І., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Третя Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування позову зазначивши наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді грошових вкладів та 2/3 частки квартири АДРЕСА_1. Після смерті батька позивач у передбачений законом строк звернувся до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою на прийняття спадщини та є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно.
За викладених обставин, оформити свої права на спадкове майно позивач не має можливості, тому просить суд визнати за ним право власності 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4
Ухвалою суду від 18.09.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи, витребувано докази у справі: у Третьої Запорізької державної нотаріальної контори копії спадкових справ після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6.
Ухвалою суду від 16.10.2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з'явився, від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, без фіксації судового процесу, відповідно до якої позивач та її представник позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило, відзиву на позов відповідачами не надано.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, на виконання ухвали суду надав копію спадкової справи, заведеної після смерті
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 15 березня 2010 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 18.03.2010 року, актовий запис № 1978.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого Заводським р/в РАЦС м. Запоріжжя 16.04.1976 року позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_4, актовий запис № 473.
Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді грошових вкладів та 2/3 частки квартири АДРЕСА_2.
На підставі Свідоцтва № НОМЕР_5 про право власності на житло № НОМЕР_5 від 13.02.1995 року, виданого Виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів, співвласниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, кожному належить по 1/2 частці квартири.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.05.1946 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_6 виданим Орджонікідзевським р/б РАЦС м. Запоріжжя, актовий запис № 189, які у свою чергу були батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 від 02.02.1950 року, виданим Орджонікідзевським РАЦС м. Запоріжжя, актовий запис № 241.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8, виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, актовий запис № 6713, після смерті якої спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 прийняв її чоловік ОСОБА_5, відповідно до ст. 1268 ЦК України, шляхом спільного проживання за однією адресою, однак за життя не встиг оформити своїх спадкових прав та отримати Свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9, виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькі, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5.
З матеріалів спадкової справи № 113/2011, заведеної після смерті ОСОБА_5 судом встановлено, що після його смерті спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_4 у м. Запоріжжя прийняли: син ОСОБА_4 у вигляді 2/3 частин квартири, а також 1/3 частину квартири виділено у рівних частках, відповідно до ст. 1266 ЦК України за правом представлення відповідачам по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які 16.03.2011 року отримали Свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану частку квартири, натомість Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки на квартиру АДРЕСА_4 м. Запоріжжя ОСОБА_7 не встиг отримати, оскільки помер.
Реалізовуючи свої спадкові права позивач після смерті батька прийняв шляхом звернення до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після померлого батька ОСОБА_4, наслідком чого заведена спадкова справа.
З матеріалів спадкової справи № 226/2011, заведеної після смерті ОСОБА_4 вбачається, що єдиним спадкоємцем спадкового майна після померлого ОСОБА_4 є позивач відповідно до ст. 1261 ЦК України, який прийнявши спадщину, оформити її через нотаріальну контору не має можливості з причини відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_2, відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.08.2018 року, виданою Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою.
На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованості позовних вимог, виходячи з наступного.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.
Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Таким чином, оскільки позивач є сином померлого ОСОБА_4, тому відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом після смерті батька.
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.
Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину у передбачений законом строк та є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, а відтак на законних підставах набув права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті батька.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до глави 10 п. 4.15 „Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.
Таким чином, обрані позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягає використанню національними судами України як джерело права.
У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі „Онерільдіс проти Туреччини" Європейський суд з прав людини визнав, що поняття „майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні „законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції" зазначив, що володіння майном повинно бути законним.
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, та суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_4
Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 76-82, 247,258-259, 263-265, 268, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд -
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_7 у м. Запоріжжя в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його скрладення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: В.В. Калюжна