Справа № 127/2709/17
Провадження № 22-ц/772/797/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2018 рокуСправа № 127/2709/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Голоти Л.О.,

за участю секретаря Агеєвої Г.В.,

учасники справи:

позивач: КЕВ м. Вінниці,

відповідач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: служба у справах дітей Вінницької міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 апеляційну скаргу КЕВ м. Вінниці на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Бойка В.М. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, повний текст рішення виготовлено 22 грудня 2017 року, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2017 року КЕВ м. Вінниці звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Вінницької міської ради, про виселення без надання іншого житла.

Позов мотивовано тим, що на балансі КЕВ м. Вінниці перебуває будівля гуртожиток по АДРЕСА_1 . Працівнику Збройних Сил України ОСОБА_1 23 грудня 2014 року було видано ордер №05 на кімнату №100 у вказаному гуртожитку на склад сім`ї з трьох осіб: він, дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 . Дана кімната була розподілена ОСОБА_1 , оскільки він працював на посаді юрисконсульта управління КЕВ м. Вінниці, однак наказом начальника КЕВ м. Вінниці від 12 грудня 2016 року №192 його було звільнено з роботи відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін. З огляду на те, що відповідач звільнений з роботи в КЕВ м. Вінниці, тому він втратив право проживати у кімнаті військового гуртожитку, оскільки відповідно до п. 5.8 Наказу Міністерства Оборони України №737 від 30 листопада 2011 року, працівник та члени його сім`ї зобов`язані у двотижневий строк звільнити займане ними жиле приміщення в гуртожитку у разі звільнення з роботи, крім звільнення на пенсію за віком і у разі, якщо працівник пропрацював на підприємстві більше 10 років, та в інших випадків, передбачених законодавством, а тому просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із кімнати АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що загальний стаж роботи відповідача ОСОБА_1 у ЗС України становить 26 років і позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вказаний будинок в цілому та зокрема кімната № НОМЕР_1 належить на праві власності тій чи іншій особі, при цьому індивідуальна картка обліку будівлі не є правовстановлюючим документом, крім того, позивачем не надано доказу того, що вказаний будинок є гуртожитком та має статус службового житла.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, КЕВ м. Вінниці подано апеляційну скаргу, мотивовану тим, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 в квартирно-експлуатаційному відділі м. Вінниці, як установи, що надала службове жиле приміщення, становить менше 10 років, а тому з урахуванням положень Наказу Міністерства Оборони України №737 від 30 листопада 2011 року, останній втратив право проживати у кімнаті військового гуртожитку, а тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

У визначений судом термін відзив на апеляційну скаргу відповідачами не надано.

В судовому засіданні представники КЕВ м. Вінниці апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вимогами ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не оспорено, що ОСОБА_1 23 грудня 2014 року видано ордер №05 на кімнату АДРЕСА_2 на склад сім`ї 3 особи: він, дружина - ОСОБА_2 та донька ОСОБА_4 ..
Згідно наказу №192 від 12 грудня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади юрисконсульта управління КЕВ м. Вінниці відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін.
Відповідно до довідки №53 від 06 лютого 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживають в кімнаті АДРЕСА_2 .
Звернувшись в суд з позовом, КЕВ м. Вінниці заявлено вимогу про виселення без надання іншого житла, при цьому вимогу обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , як працівника Збройних Сил України, звільнено з роботи, а тому останній відповідно до Наказу Міністерства Оборони України №737 від 30 листопада 2011 року підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які проживають з ним.
З матеріалів справи видно, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 в період з 01 серпня 1990 року по 13 серпня 2013 року проходив військову службу у Збройних Силах СРСР та Збройних Силах України; з 24 вересня 2013 року по 12 грудня 2016 року працював на посаді юрисконсульта управління КЕВ м. Вінниці.
Крім того, зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_2 №326 від 04 листопада 2016 року вбачається, що вислуга років у Збройних Силах України підполковника ОСОБА_1 становить 24 роки та 4 місяці.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вислуга років/стаж роботи підполковника ОСОБА_1 в Збройних Силах України складає в загальному майже 26 років, при цьому судом першої інстанції враховано висновок виконавчого комітету Вінницької міської рад від 26 вересня 2017 року №01-00-011-40817, яким визнано недоцільним виселення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з кімнати АДРЕСА_2 , без надання іншого жилого приміщення.
Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 в цілому та зокрема кімната №100 в зазначеному будинку належить на праві власності тій чи іншій особі, при цьому визначив, що індивідуальна картка обліку будівлі не є правовстановлюючим документом, а також не надано жодного доказу того, що будівля за адресою: АДРЕСА_1 є гуртожитком та має статус службового житла.
Викладені в апеляційній скарзі твердження, які обгрунтовані Наказом МОУ №737 від 30 листопада 2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», про те, що звільнення ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін є припиненням трудових відносин з КЕВ м. Вінниці та слугує підставою для виселення без надання іншого житла, є безпідставним, оскільки в силу ч. 2 ст. 132 ЖК України та ст. 125 ЖК України відповідачі можуть бути виселені з приміщення лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Згідно з ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Статтею 129 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Вимогами ст. 132 ЖК України передбачено, що осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Надаване громадянам у зв`язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Вимогами ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу КЕВ м. Вінниці залишити без задоволення.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ Л.О. Голота

Згідно з оригіналом:
Суддя-доповідач В.В. Оніщук