Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 265/5336/17

Номер провадження 22-ц/804/529/18

13 грудня 2018 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

позивач -Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (наразі акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк»)

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2018 року, у складі судді Костромітіної О.О., повний текст рішення складений 19 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року позивач звернувся суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 23.08.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України, згідно яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який не може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 31.05.2017 року у розмірі 40701,76 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7930,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 28357,39 грн., заборгованості за пенею та комісією 2000,00 грн., а також відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина), 1914,37 грн. (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також судові витрати, пов'язані із зверненням до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.08.2014 року в розмірі 40701,16 грн. відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилаючись на п.1 ч.2 ст.11, ст. 204 ЦК України та позицію Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі №6-449цс15, зазначає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідач у встановленому порядку кредитний договір не оскаржив. У відповідності до ст.ст. 626,627,629,634,638 ЦК України сторони по справі погодили умови та правила надання банківських послуг, які підлягають обов'язковому виконанню. Так, у порушення п.1.1.2.1.21 кредитного договору, відповідач негайно не повідомив Банк протягом п'ятнадцяти хвилин про переказ грошових коштів у розмірі 7901 грн. Посилаючись на ч.1 ст.1166 ЦК України зазначає, що при наявності факту крадіжки грошових коштів з кредитної картки відповідача, відшкодовувати спричинену шкоду відповідачу має винна особа, а не позивач. Відповідач має право, у свою чергу, звернутися до суду з цивільним позовом в рамках кримінальної справи про відшкодування шкоди винними особами заподіяної злочином. Таким чином, судом порушено порядок встановлений для вирішення зазначеного питання.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У свою чергу, від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається, що про списання з кредитної картки грошових коштів відповідачу стало відомо 05 червня 2015 року від працівників ПАТ КБ «ПриватБанк». В цей же день він звернувся до Банку та йому було видано нову банківську карту. Операцію по перерахунку коштів він не здійснював, згоду на неї не надавав, того ж числа відповідач звернувся до Лівобережного ВП ГУНП України в Донецькій області з заявою про зняття шахраями з його кредитної картки грошових коштів. Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відповідача було визнано потерпілим у кримінальному провадженні. Він неодноразово у письмовій формі повідомляв банківську установу про зняття коштів шахрайським шляхом з кредитної картки та просив розірвати укладений договір, але йому було відмовлено. Посилаючись на п.9 Положення № 705 від 05 листопада 2014 року «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» зазначає, що встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка діє змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, враховуючи порушення кримінального провадження, суд першої інстанції ухвалив законне рішення. Таким чином, вважає, що рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, які просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні платіжної операції 5.06.2015 року на загальну суму 7901 грн. з використанням платіжної картки відповідача, ОСОБА_2 особисто не використовував електронний платіжний засіб, судом не встановлено, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, повідомив Банк та правоохоронні органи про вчинений злочин, а тому не несе відповідальності за таку платіжну операцію, здійснену за допомогою платіжної картки НОМЕР_1.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23.08.2014 року відповідач ОСОБА_2, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «ПриватБанку» та отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.5)

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України, згідно яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який не може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31 травня 2017 року ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором перед позивачем за сумою наданого кредиту в розмірі 40701,76 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7930,00 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 28357,39 гривень, заборгованості за пенею та комісією 2000,00 гривень, а також відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штрафу в розмірі 500,00 гривень (фіксована частина), 1914,37 гривень (процентна складова). (а.с.4)

Відповідно до довідки, виданої ПАТ КБ «Приватбанк», вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитні картки: НОМЕР_3, дата відкриття 19.01.2015 року, термін дії 10/17; картка НОМЕР_2, дата відкриття 05.06.2015 року термін дії 07/17. (а.с.74)

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23.08.2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, станом на 31.05.2017 року, з кредитної картки НОМЕР_3, 5.06.2015 року, було списано 7901 грн. Як зазначив відповідач, в цей же день він звернувся до відділення № 38 ПАТ КБ «Приватбанк», де працівник банку повідомив, що з картки № НОМЕР_3 через PORTMONE.COM.UA.TELEKO.KYIV було списано 7901 гривень ( а.с. 48). Факт звернення ОСОБА_2 до позивача з питанням про списання коштів з його картки підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої 05.06.2017 року йому була видана нова картка НОМЕР_2, дата відкриття 05.06.2015 року, термін дії 07/17. (а.с.74)

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що не вчиняв будь-яких дій щодо зняття грошових коштів з його кредитного рахунку, а гроші були зняті третіми особами внаслідок шахрайських дій, про що він неодноразово повідомляв банк, проте останній продовжував нараховувати проценти, комісію та штрафи на заборгованість за кредитом.

Відповідач, у свою чергу, виконав передбачені пунктами 1.1.2.1. та 6.6, 7.1 Умов і Правил надання банківських послуг (що складають кредитний договір), умови, які передбачають обов'язок клієнта інформувати банк про виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунка та в той же день ( 05.06.2015 року) Банком йому була замінена картка НОМЕР_3, терміном дії до жовтня 2017 року на нову -НОМЕР_2 . ( а.с. 10)

05 червня 2015 року за заявою ОСОБА_2 були внесені відомості до ЄРДР за фактом скоєння кримінального правопорушення відносно останнього, передбаченого ст.190 ч.1 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0001576. З даного витягу вбачається, що 05 червня 2015 року приблизно о 10.00 годині невстановлена особа, знаходячись на території Орджонікідзевського району м.Маріуполя за допомогою карти «ПриватБанку» заволоділа грошима у сумі 7900 гривень, які належали ОСОБА_2 (а.с.51)

З довідки про прийняття і реєстрації заяви, виданої Слідчим СВ Орджонікідзевського РВ Абрамович К.Г. вбачається, що ОСОБА_2 визнано потерпілим по кримінальному правопорушенню, передбаченому ст.190 ч.1 КК України, і його заява зареєстрована в журналі Єдиного Обліку за № 5325 від 05.06.2015 року та 05.06.2015 року зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001576. (а.с.49)

Станом на 16.07.2018 року провадження у справі триває ( а.с.208)

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За змістом пункту 9 розділу VI постанови правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем електронної ідентифікації самого електронного засобу і його користувач, окрім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У даному випадку списання грошових коштів з картки відповідача було здійснено через інтернет сайт .

Пунктами 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, які були чинними на час протиправного зняття з банківської картки відповідача грошових коштів, встановлено, що банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За відсутності обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відсутність вини відповідача як підставу цивільно-правової відповідальності у знятті грошових коштів з його кредитного рахунка та відсутності підстав для покладання на відповідача обов'язку з погашення заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги про те, що операції щодо зняття коштів з кредитного рахунка відповідача стало можливим внаслідок порушення ним Умов та Правил надання банківських послуг, зокрема, умов зберігання та використання конфіденційної інформації, є безпідставними, оскільки на їх підтвердження не наведено доказів і самі по собі вони не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв несанкціонованому зняттю коштів з рахунка, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Надання відповідачем третім особам необхідної інформації для здійснення звичайних операцій із зарахування на картковий рахунок коштів (номер карткового рахунку; прізвище, ім'я по батькові власника карткового рахунку, його номера телефону) не може розцінюватися як надання користувачем інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач мав повідомити банк про несанкціоноване знаття коштів з рахунку протягом 15 хвилин, як це передбачено Умови та Правила надання банківських послуг, безпідставні, так як ці Умови та Правила він не підписував, а тому не міг знати про час, за який мав звернутися до банку з таким повідомленням.

Дана обставина підтверджується наданими позивачем доказами - витягом з Умов та Правила надання банківських послуг( а.с. 7-30), які не містять ані підпису відповідача, ані умов щодо повідомлення про несанкціоноване знаття коштів з рахунку протягом 15 хвилин. У свою чергу, пункт Умови 1.1.2.1. , який зобов'язує клієнта повідомити Банк про здійснення операції по рахунку без участі клієнта відповідачем виконані.

Отже, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2018 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.