АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 664/4850/14-ц Головуючий в І інстанції Заславець Н.В.
Номер провадження №22-ц/791/462/18 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Прушинська О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 грудня 2017 року у складі судді Заславець Н.В., повний текст якого складено 05 січня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Комунальне підприємство «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, ОСОБА_6, про стягнення компенсації 1/2 частини та 1/5 частини витрат, понесених на збільшення вартості нерухомого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014р.ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Комунальне підприємство «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, ОСОБА_6, про стягнення компенсації 1/2 частини витрат, понесених на збільшення вартості домоволодіння, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 189 566,50 грн.

В суді першої інстанції позивачка змінила обсяг заявлених позовних вимог та просила стягнути із відповідачів на її користь 1/2 частину витрат, понесених нею на поліпшення житлового будинку у розмірі 141 768 грн. та 1/5 частини витрат на ремонтні роботи та зведення господарських споруд в сумі 28 353,60 грн. Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 грудня 2017р. позовні вимоги задоволені частково. На користь ОСОБА_3 стягнуто компенсацію збільшення вартості домоволодіння із ОСОБА_2 - 25 675,60 грн, ОСОБА_4 - 25 675,60 грн, ОСОБА_5 - 51 351,40 грн, та витрати по оплаті судового збору та експертизи із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по 4320,95 грн із кожного, із ОСОБА_5 - 8641,90 грн, витрати понесені на оплату правової допомоги стягнуту із ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 по 5 000 грн із кожного.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду у задоволеній частині позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга обґрунтована тим, що суд залишив без задоволення заяву відповідачів про застосування строку позовної давності, відлік якого розпочався з часу смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та завершився 11 травня 2014р.

Також суд всупереч п.5 ст. 1219 ЦК України, не врахував, що спадкоємці не є правонаступниками у зобов'язанні по виплаті позивачці компенсації витрат, понесених нею на збільшення вартості домоволодіння, належного ОСОБА_7, здійснених за життя спадкодавця, оскільки останній не мав встановленого законом чи рішенням суду обов'язку по сплаті такої компенсації на користь позивачки.

Решта відповідачів ухвалене судом рішення не оскаржували.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданого адвокатом Брушко І.І., яка діє за письмовим дорученням ОСОБА_3, посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги у оскаржуваній частині судового рішення, просить відхилити скаргу, а рішення залишити без змін та стягнути із відповідачів, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у сумі 2500 грн.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 387 ЦПК України, колегією суддів встановлено такі обставини.

За визначенням ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

З матеріалів справи вбачається і встановлено судом, що сторони набули право спільної часткової власності на житловий будинок №71 по вул. Калганова в м. Олешки (Цюрупинськ) Херсонської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Частка позивачки становить 1/5, решта належить відповідачам: ОСОБА_2, ОСОБА_5 по 1/5 кожному, а частка ОСОБА_4 2/5 цього майна.

На підставі договору дарування від 30.05.2016р. відповідачі подарували, належні їм 4/5 частин домоволодіння ОСОБА_6 (а.с. 220-221 т.1).

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17.05.2012р. встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_7 однією сім'ю без реєстрації шлюбу із 01 січня 2004р. по час смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2, яке набуло чинності після його апеляційного перегляду згідно ухвали суду апеляційної інстанції від 13.12.2012р. та суду касаційної інстанції. (т.1 а.с.20-27,37-41,43-44)

Вказаними судовими рішеннями також встановлено, що за час спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_7 однією сім'ю без реєстрації шлюбу вартість належного спадкодавцеві житлового будинку збільшилась із первинної вартості на день придбання будинку в 1996р. в розмірі 11810 грн та станом на час відкриття спадщини становила 542083 грн внаслідок прибудови до житлового будинку господарських споруд ганку, козирка, сараю, навісу, навісу із підвалом, літньої кухні, гаражу, переобладнання в 2003р. будівлі гаражу під магазин. Вартість виконаних поліпшень становила 379133 грн. (ухвала Апеляційного суду Херсонської області від 13.12.2012р. а.с.23-24).

У січні 2013р. ОСОБА_3 звернулась і позовною вимогою до відповідачів, які є спадкоємцями ОСОБА_7, про визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного будинку із тих підстав, що вартість належного спадкодавцеві нерухомого майна за час їх спільного проживання збільшилась за рахунок її грошового та особистого вкладу при здійсненні прибудов та поліпшень цього майна.

За результатом розгляду заявлених вимог 19.06.2013р. Цюрупинським районним судом Херсонської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 13.08.2013р., ухвалено рішення про відмову у задоволенні цих вимог із тих підстав, що позивачкою не надані докази її участі у будівництві спірного майна, за рахунок власних коштів та особистої участі. (а.с 94-96;109-110)

У справі, що розглядається позивачка у грудні 2014р. звернулась із позовними вимогами до відповідачів, змінивши предмет спору, та просила стягнути на її користь компенсацію тих витрат, які вона понесла на поліпшення нерухомого майна, власниками якого стали спадкоємці ОСОБА_7

Враховуючи, що за життя спадкодавця питання щодо прав позивачки на зазначене майно предметом спору між ними не було, як під час спільного проживання без реєстрації шлюбу із 01.01.2004р. так і після його реєстрації 18.08.2006р.

Спір виник після відкриття спадщини, оскільки спадкоємці попереднього власника заперечували право ОСОБА_3 на 1/2 частку у нерухомості, слід дійти висновку, що перебіг строку позовної давності для захисту прав позивачки слід визначати саме з часу, коли її права були заперечені відповідачами.

Отже той факт, що за життя спадкодавця не було встановленого законом чи судовим рішенням обов'язку спадкодавця сплатити позивачці вартість витрат на поліпшення житлового будинку, не звільняє спадкоємців останнього від обов'язку сплатити грошову компенсацію таких поліпшень у випадку їх доведення позивачем.

Враховуючи наведені обставини справи, а також звернення позивачки із позовними вимогами до відповідачів про визнання її прав на частину спірного майна в межах строку позовної давності, перебіг якого згідно ч.1 ст. 261 та ч.3,4 ст. 267 ЦК України та ст.11 КЗпроШіС та ст. 12 СК України обчислюється від часу коли вона дізналась про заперечення відповідачами її права після смерті спадкодавця, суд першої інстанції у відповідності до наведених норм матеріального права обґрунтовано відхилив вимогу відповідачів щодо застосування строку позовної давності до заявлених позивачкою вимог.

Неприйнятними є доводи апеляційної скарги та посилання представника ОСОБА_2 про те, що позовні вимоги не підлягали задоволенню з підстав ст.1281 ЦК України, оскільки позивачка із вимогами до відповідачів про стягнення коштів звернулась поза межами шестимісячного строку від часу відкриття спадщини, тоді як пропуск цього строку є самостійною підставою для відмови у стягненні із спадкоємців боржника витребуваних сум.

Відповідно до ст.62 СК України, якщо майно дружини або чоловіка істотно збільшилось за час шлюбу у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових витрат, воно у разі спору, може бути визнане об'єктом спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є захист прав позивачки на компенсацію понесених витрат на збільшення вартості нерухомого майна, яке було предметом спадкування, та 4/5 частин якого відповідачі отримали у власність. Права позивачки, яка своїми коштами та трудовими затратами приймала участь у поліпшенні майна, власником якого вона не була впродовж спільного проживання із спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації, підлягають захисту за правилами ст. 62 СК України.

У справі, що розглядається встановлено, що понесені позивачкою витрати на поліпшення нерухомого майна у вигляді його ремонту, реконструкції і побудови господарських приміщень, що за встановленими судовими рішеннями висновками не є підставою для визнання нерухомого майна спільним майном подружжя.

Проте у випадку, коли суд встановив наявність понесених витрат, хоча і не визнав такими, що створюють права власності на нерухоме майно для позивача, але не позбавляє його права вимагати грошової компенсації.

Оскільки природа спірних правовідносин регламентована нормами сімейного законодавства, а після смерті одного із сторін, який є власником нерухомого майна, права і обов'язки у зазначених правовідносинах не припиняються, а успадковуються його спадкоємцями.

Права позивачки на отримання компенсації понесених витрат на поліпшення, яке належало спадкодавці, не припинилось у зв'язку із смертю спадкодавця, а тому поданий нею позов про захист майнових прав, які переходять до правонаступників в силу ст. 1218,1219 ЦК України та передбачає покладання обов'язку сплати компенсації тих витрат, які понесла ОСОБА_3, спадкоємцями, які прийняли у власність в порядку спадкування домоволодіння, участь у поліпшенні якого приймала позивачка за час спільного проживання із спадкодавцем.

Крім того, право пред'явлення вимоги до спадкоємців у даному спорі не може бути обмежене строком, встановленим ст. 1281 ЦК України, оскільки між позивачкою та спадкодавцем виникли сімейні відносини, а предметом спору є відносини з приводу захисту майнового права, строк судового захисту якого визначається загальними нормами глави 19 ЦК України з врахуванням ст.11 СК України.

Розглядаючи вимоги про визначення розміру грошової компенсації вартості поліпшень у домоволодінні, судом встановлені такі фактичні обставини.

Питання визнання нерухомого майна спільною власністю вже було предметом судового розгляду та у задоволенні цих вимог ОСОБА_3 було відмовлено, однак така відмова не перешкоджає праву позивачки вимагати відшкодування її витрат на поліпшення цього об'єкту нерухомості, яке належало на праві власності спадкодавцеві та за час спільного проживання із ним, за рахунок трудової участі та спільних витрат здійснені поліпшення, які не можуть бути відділенні від цього майна.

Неприйнятними є доводи апеляційної скарги про те, що вказаний обов'язок спадкодавця не був за його життя встановлений рішенням суду, оскільки за його життя спору між ним і позивачкою з приводу наявності у неї права на майно чи компенсацію вартості понесених нею витрат не було, а тому початок перебігу строку позовної давності у даному спорі слід визначати із часу, коли відповідачі, набули в порядку спадкування право власності 4/5 житлового будинку із врахуванням тих поліпшень, які здійснені у тому числі і за рахунок трудової участі і коштів позивачки.

Здійснені поліпшення не можуть бути відокремленні від об'єкту нерухомості, та на час ухвалення рішення судом першої інстанції власником зазначеного будинку є ОСОБА_6, на підставі укладеного із ним договору купівлі - продажу.

Оскільки відповідачі заперечили право позивачки на отримання компенсації вартості здійснених за її кошти поліпшень, що не можуть бути відділені від вказаного об'єкту нерухомості, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність позивачкою факту порушення її права та необхідність його поновлення у заявлений нею спосіб, що відповідає приписам ст. 16 та ч.4 ст. 390 ЦК України.

Для встановлення розміру компенсації, що підлягає стягненню на користь позивачки, суд враховує докази на підтвердження факту понесення позивачкою та власником майна трудових і грошових витрат з часу спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із січня 2004р. по 18.08.2006р. та з часу перебування у зареєстрованому шлюбі із 18.08.2006р.

Судом першої інстанції встановлено, що за вказаний період часу здійснені витрати на заміну вікон, дверей, ремонту стелі і підлоги в житловому будинку на загальну суму 36 624 грн, ремонт кухні - 15845 грн, ремонт у прибудові «а1» - 70 643 грн, облаштування тротуарної плитки у дворі домоволодіння - 5266 грн, будівництво навісу - 2399 грн, літнього душу і вбиральні - 14590 грн, огорожі № 4,5,8 - 31571 грн, колодязя - 6000 грн та зливної ями - 4802 грн.

Відповідачі не спростовували обсяг проведених робіт і поліпшень, а також не заперечували і встановлену вартість у відповідності до висновків експерта від 31.03.2017р.

Визначена судом загальна вартість витрат на вказані поліпшення становить 256 756 грн, де частка позивачки становить 1/2 вартістю 128 378 грн.

Суд першої інстанції правильно визначився із розміром компенсації, яка підлягає стягненню із відповідачів, пропорційну їх часткам у праві власності на предмет спадкування.

Такий висновок суду не заперечений доводами апеляційної скарги, а також не оскаржений рештою спадкоємців, які апеляційну скаргу на ухвалене судом рішення не подавала та не надавали повноважень ОСОБА_2 вчиняти такі дії від їх імені.

Оскільки рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для задоволення скарги і скасування судового рішення відсутні.

Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_3 понесені витрати на правову допомогу, адвоката, в ході апеляційного розгляду в розмірі 8 573,80 грн. (2500 + 6073,80).

Для цілей, встановлених ч. 2 ст. 137 ЦПК України судом враховуються детальний опис правничої допомоги, яка надана адвокатом за умовами договору та фактично виконаних робіт впродовж апеляційного розгляду справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу та їх відшкодування за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу суд враховує, що представником позивачки надано договір про правову допомогу, документи, що посвідчує оплату витребуваної суми на оплату гонорару. Доказом на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт представлений розрахунок та акт прийняття виконаних робіт.

В ході апеляційного розгляду представник відповідачки не заперечував проти визначеної у розрахунку вартості послуг адвоката, клопотання про його зменшення не заявляв та вважав, що оплаті підлягають ті кошти, які спрямовані на оплату всіх наданих послуг адвоката, пов'язаних із апеляційним розглядом справи.

Враховуючи викладене та приписи частин 4-6 ст. 137 цього Кодексу, а також відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу, суд дійшов висновку що стягненню на користь позивачки підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 8573,80 грн.

На підставі викладеного, ст. 62 СК України, ст.ст.16, 1233, 1234, 1241, 1257 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК, Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 грудня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в сумі 8 573,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 14 травня 2018р.

Головуючий _____________ Н.В.Орловська

Судді: _____________ О.В.Кутурланова

_____________ В.В.Майданік