печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6901/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Чепізі Є. І.,

представника боржника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О. С. звернувся до суду з вказаним поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з дружиною ОСОБА_5, а саме в автомобілі марки NISSAN ALMERA, (тип - загальний легковий седан - В, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4) та автомобілі марки SUZUKI GRAND VITARA 2736 (2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5) /т. ІІІ а. с. 23-26/.

Згідно з частиною першою статті 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

У судовому засіданні представник боржника заперечувала проти задоволення подання головного державного виконавця Кузьменка О. С., посилаючись на доводи, викладені у її письмових поясненнях, що містяться у матеріалах справи.

Інші учасники розгляду у судове засідання не з'явилися, про час, дату і місце призначеного розгляду повідомлялися належним чином.

Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року позов ТОВ Компанія «Фортуна» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансової допомоги на зворотній основі задоволено та присуджено стягнути з останнього на користь ТОВ Компанія «Фортуна» заборгованість за договором про надання фінансової допомоги на зворотній основі в розмірі 65 058 900 грн і витрати по сплаті судового збору в розмірі 975 883 грн /т. І а. с. 71-72/.

28 липня 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва набрало законної сили та представнику позивача видано 03 листопада 2016 року виконавчий лист для його примусового виконання /т. І а. с. 122, 203/.

Згідно з свідоцтвом про одруження від 26 березня 2005 року, зареєстровано шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про що відділом РАЦС Печерського районного управління у місті Києві зроблено запис № 151 в книзі реєстрації актів про одруження /т. IV а. с. 237/.

Державний виконавець вказав, що під час виконання судового рішення стало відомо, що Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві на запит державного виконавця повідомлено, що ОСОБА_5 зареєстровано на праві власності автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA 2736 (2008 року випуску, д. н. НОМЕР_2, бежевого кольору, № куз. НОМЕР_5). Вказаний автомобіль зареєстрований Територіальним сервісним центром № 8047 в м. Києві 05 листопада 2009 року після придбання його в торгівельній організації.

При примусовому виконанні рішення суду державним виконавцем встановлено, що за боржником зареєстровано на праві власності транспортний засіб, а саме: автомобіль марки NISSAN ALMERA, тип - загальний легковий седан-В, 2005 року випуску, д. н. НОМЕР_3, номер шасі НОМЕР_4.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію, автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_6, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6179/17/000380 від 13 вересня 2017 року, за яким ОСОБА_6 було придбано у власність автомобіль марки NISSAN ALMERA (тип - загальний легковий седан-В, 2005 року випуску, д. н. НОМЕР_3, номер шасі НОМЕР_4).

Згідно із ст. 371 Цивільного кодексу України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Статтею 73 Сімейного кодексу України передбачено, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише неї його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Згідно з частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Як встановлено судовим розглядом, 09 лютого 2017 року між ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_5 укладено та нотаріально посвідчено шлюбний договір, згідно з п. 1 якого нерухоме та рухоме майно, в тому числі рухоме майно, яке підлягає реєстрації, майнові права, які належали кожній із сторін на правах особистої приватної власності до укладення шлюбу, належатимуть їм в майбутньому на правах особистої приватної власності, незалежно від тривалості спільного користування і спільних вкладень поліпшень) після реєстрації шлюбу. Також, згідно з п. 1 вказаного договору, майно (рухоме та нерухоме), що було придбане (набуте) подружжям під час шлюбу, вважається особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім'я воно зареєстроване /т. V а. с. 29-30/.

Так, виходячи з презумпції виникнення права спільної сумісної власності, ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте в шлюбі. Відповідно до частини третьої ст. 368 Цивільного кодексу України та частини першої ст. 60 Сімейного кодексу України, таке майно вважається таким, що належить подружжю - дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ст. 92-97 Сімейного кодексу України, подружжям може бути укладено шлюбний договір, яким регулюються майнові відносини між подружжям. Шлюбний договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

Тобто, у разі існування шлюбного договору, яким урегульовано правовий режим майна, презумпція виникнення права спільної сумісної власності не може застосовуватися.

Враховуючи викладене вище, оскільки вказаний державним виконавцем автомобіль SUZUKI GRAND VITARA (2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2) зареєстрований на ім'я дружини боржника - ОСОБА_5, такий автомобіль належить дружині боржника на праві особистої приватної власності.

Відтак, будь-яка частка боржника ОСОБА_6 у вказаному автомобілі відсутня.

Щодо вказаного державним виконавцем автомобіля NISSAN ALMERA, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, то виходячи з умов укладеного подружжям шлюбного договору від 09 лютого 2017 року, вказаний автомобіль повністю належить боржнику ОСОБА_6 на праві приватної власності, тому, визначення частки боржника у цьому автомобілі є безпідставним.

Отже, підстави для визначення частки боржника у вказаному виконавцем майні відсутні і у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 371 Цивільного кодексу України, ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 443 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 17 грудня 2018 року.

Суддя І. В. Литвинова