АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/1495/16-ц 22-ц/774/126/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 171/1495/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року, яке ухвалене суддею Чумак Т.А. у м. Апостолове, повний текст рішення складено 16 червня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05.09.2013 року з ньогона користь відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття дитини, починаючи стягнення з 05 червня 2013 року.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання їхньої другої неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що він працює у державному органі та отримує досить невелику заробітну плату, сплачувати аліменти у таких розмірах у нього не має змоги, просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неврахування судом першої інстанції доказів зміни його матеріального стану та наявності підстав для застосування ст. 192 СК України. Зокрема, суд не надав правової оцінки низькому розміру отримуваної ним заробітної плати, здійснюваних ним витрат на оплату комунальних послуг, а також факту звернення його до суду з даним позовом не одразу після стягнення аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_7, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом встановлено, що за рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05.09.2013 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття дитини, починаючи стягнення з 05 червня 2013 року (а.с. 31).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 послався на зміну свого матеріального стану в бік погіршення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належні докази в підтвердження зміни його матеріального стану в бік погіршення.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Аналогічні норми процесуального права закріплено й у статті 263 ЦПК України, в редакції станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні роз'яснення щодо підстав зміни розміру аліментів наведені Пленумом Верховного Суду України в п. 23 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Отже, значне погіршення матеріального становища платника аліментів або зміна його сімейного стану, погіршення стану його здоров'я, може бути підставою для задоволення його вимоги про зменшення розміру аліментів. Тягар доказування вказаних обставин покладається на позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 10 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року).

За змістом ст. 57 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працює у «Криворізькій виправній колонії № 80» та отримує регулярний заробіток (а.с. 20).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05.09.2013 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття дитини, починаючи стягнення з 05 червня 2013 року (а.с. 31).

26 серпня 2015 року, тобто після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, у позивача народилася донька ОСОБА_8.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 червня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання аліменти в розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку, починаючи з 22 червня 2016 року.

Наведене свідчить про зміну матеріального стану позивача ОСОБА_1 та перебування на утриманні позивача вже двох малолітніх дітей та їх матері ОСОБА_2, що впливає наздатність платника аліментів сплачувати їх у визначеному судом розмірі.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд не надав правової оцінки низькому розміру отримуваної ним заробітної плати, здійснюваних ним витрат на оплату комунальних послуг, а також факту звернення його до суду з даним позовом не одразу після стягнення аліментів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки самі по собі ці обставини не є підставою для зменшення розміру аліментів, однак позивачем доведено зміну його матеріального стану у бік погіршення у зв'язку з народженням другої дитини, що є підставою для застосування ст. 192 СК України.

Встановивши наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, передбачених статтею 192 СК України, для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, а тому, приймаючи до уваги матеріальне становище сторін й виходячи з рівності обов'язку батьків утримувати дитину, конституційного права особи на прожитковий мінімум, колегія суддів приходить до висновку про те, що справедливим буде зменшити розмір аліментів з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати аліменти у зменшеному розмірі від дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, повноліття.

Посилання відповідача ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу на те, що малолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, хворіє та потребує додаткових витрат на лікування, не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки зазначені обставини підлягають з'ясуванню при вирішення питання про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, у порядку ст. 185 СК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 05 вересня 2013 року з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати аліменти у зменшеному розмірі від дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: