ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/936/18 Номер провадження 22-ц/814/793/18Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н.С. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк»

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 12 червня 2018 року, ухвалене суддею Миркушіною Н.С., повний текст рішення складено - 21 червня 2018 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 23 263,50 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 17.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідачу надано кредит в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач свої зобов'язання не виконала, тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 263,50 грн., з яких 227,91 грн.- заборгованість за кредитом; 17 551,61 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 900 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1083,98 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати 1 762,00 грн.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 12 червня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_2 у запереченнях на позовну заяву просила суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Із розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідач здійснила 27.03.2013 року у сумі 660,00 грн., розрахунок заборгованості здійснений позивачем станом на 30.04.2018 року, а позов подано до суду 17.05.2018 р., отже позивачем пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що строк дії картки встановлено до 31.08.2016 року, а з позовом банк звернувся до суду 13.05.2018 року. Відмовивши в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, фактично звільнив боржника від цивільно-правової відповідальності за недотримання строків виконання грошового зобов'язання. Судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду щодо перебігу позовної давності зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, що 17.07.2008 року між Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 7-8).

Згідно п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідач зобов'язалася погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5 Умов та правил надання банківських послуг); у разі невиконання зобов'язань за договором - на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг).

Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту (п.2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг).

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії.

Згідно п.2.1.1. 12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Станом на 30.04.2018 року відповідачем порушені вимоги кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка складає 23 263,50 грн., з яких: 227,91 грн. - заборгованість за кредитом; 17 551,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 900 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 083,98 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.07.2008 р. вбачається, що останній платіж ОСОБА_2 здійснила 27.03.2013 року у сумі 660,00 грн., розрахунок заборгованості здійснений позивачем станом на 30.04.2018 року, а позов подано до суду 17.05.2018 р., що є безумовною підставою для відмови у позові у зв»язку з пропуском позивачем трирічного строку позовної давності.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання.

Матеріалами справи підтверджено, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується заявою відповідача про отримання кредиту.

При цьому, як убачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.07.2008 року відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, порушила його умови, з наданого банком розрахунку убачається, що станом на 30.04.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 23 263,50 грн. з яких: 227,91 грн. - заборгованість за кредитом; 17 551,61 грн. - заборгованість за процентам за користування кредитом; 3 900 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1083,98 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

12.06.2018 року ОСОБА_2 подала заяву про застосування до вимог банку строку позовної давності (а.с. 33).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦКУ).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За приписом ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Так, з матеріалів справи убачається, що кредитний договір №б/н між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено 17.07.2008 року, тоді ж відповідач отримала карту № НОМЕР_1 з терміном дії до 05.2009 року, як вбачається із заяви (а.с. 7).

До апеляційної скарги позивач надав докази на підтвердження її доводів, які не надавав суду першої інстанції, що є порушенням вимог щодо порядку та строків надання доказів по справі, однак ці докази не спростовують висновки суду першої інстанції.

По-перше, апеляційний суд у складі колегії суддів звертає увагу на те, що позов подано до суду 18.05.2018 р. разом з клопотаннями представника позивача ОСОБА_3 про розгляд справи в порядку спрощеного провадження та про розгляд справи у відсутність позивача, додана довіреність на його ім»я (а.с. 16, 22, 23).

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 17.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження (а.с. 26-27).

Стаття 197 ЦПК України передбачає порядок проведення підготовчого засідання, зокрема суд може роз'яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи, з'ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві.

Згідно ч.1,2 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Згідно ч.1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Убачається, що позивачем до апеляційної скарги надана довідка про картки на ім»я відповідача (а.с. 52), зокрема, 17.07.2008 р. нею отримана картка № НОМЕР_1 з терміном дії 05.2009 року, 26.06.2009 р. - НОМЕР_2 до 05.2012 р., 25.02.2013 р. - НОМЕР_3 - 08.2016 р.

Також позивачем додані 2 фото, які підтверджують отримання відповідачем карток, ці фото вказують на отримання відповідачем карток у літній період часу та відсутнє фото на підтвердження отримання картки у лютому 2013 року (а.с. 53, 54).

Також позивачем надано виписку за період з 01.01.1999 року по 03.07.2018 року, в якій зазначено рух коштів по картці, номер якої НОМЕР_5, а не номер останньої картки НОМЕР_4. З даної виписки убачається, що 31.05.2013 р. банком здійснена службова операція по погашенню заборгованості у розмірі 16,60 грн. (а.с. 49 зворот), убачається, що з лютого 2013 року відповідач не користувалася кредитними коштами, рух коштів по картці НОМЕР_3 виписка не відображає, отже відсутні докази того, що відповідач отримувала картку НОМЕР_3.

Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви та виписки ПАТ КБ «ПриватБанк за період з 18.07.2008 року по 30.04.2018 року за кредитним договором №б/н, укладеним з ОСОБА_2, останнє погашення заборгованості відповідач здійснила 27.03.2013 року на суму 660,00 грн., а 31.05.2013 року - банком самостійно було проведено операцію - автоматичне погашення простроченої заборгованості на суму 16,60 грн.

З викладеного вбачається, що з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду звернувся поза межами визначеного законом трирічного строку позовної давності.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 подала суду першої інстанції заяву з проханням застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, який статтею 257 ЦК України встановлено у три роки, при цьому банком не вказано на жодні обставини поважності пропуску такого строку, апеляційний суд у складі колегїї суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що представник позивача не брав участь у справі, а його явка не була визнана судом обов»язковою, що суд не роз»яснив позивачу його право щодо надання додаткових доказів на підтвердження дотримання банком строку позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки представник позивача на свій розсуд скористався процесуальним правом подачі заяви про розгляд справи у його відсутність, представник позивача повинен достовірно знати вимоги ЦПК України про порядок та строки подачі доказів до позовної заяви та додаткових доказів по справі, учасники процесу повинні добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та не зловживати ними, позивач на свій розсуд обирає спосіб захисту порушеного права та самостійно обирає які докази на підтвердження позову слід надати суду.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставне незастосування судом першої інстанції відповідних позицій Верховного Суду, оскільки вказані правові позиції за фактичними обставинами є відмінними від обставин даної цивільної справи.

Також не заслуговують доводи апеляційної скарги про те, що строк дії картки встановлено до 31.08.2016 р., оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що відповідач отримувала останню картку НОМЕР_3, відсутнє фото відповідача про її отримання, не вказана ця картка у виписці про рух кредитних коштів тощо.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апелчяційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 12 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2018 року.

Головуючий суддя-доповідач Дорош А.І.

Судді: Одринська Т.В.

Триголов В.М.