22-ц/775/326/2018(м)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„08" травня 2018 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 264/3746/17

Номер провадження 22-ц/775/326/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Гаврилової Г.Л., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Сидельнікової А.В.

учасники справи :

заявник - ТОВ «Солюшен Финанс»

боржник - ПАТ «Азовзагальмаш»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Солюшен Финанс» на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2018 року головуючого судді Литвиненко Н.В. із складанням повного тексту судового рішення 13 березня 2018 року по цивільній справі про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та заміни сторони стягувача,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Солюшен Финанс» (далі -ТОВ «Солюшен Финанс») звернулося до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Міжрегіонального арбітражного суду (Російська Федерація) (далі -МАС) № 29/2014 від 02 липня 2014 року, яким було стягнуто з публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі- ПАТ «Азовзагальмаш») на користь відкритого акціонерного товариства «Торговий Дім Армавірського заводу важкого машинобудування» (далі ВАТ «ТД АЗВМ»), заборгованість по договору № ПР- 06395 від 20 квітня 2011 року в розмірі 52 282 822 російських рублів та компенсацію за сплачений арбітражний збір в розмірі 216 674,66 російських рублів. Рішенням арбітражного суду Краснодарського краю від 11 лютого 2016 року № А32-15170/2015-43/65-Б відносно ВАТ «ТД АЗВМ» було відкрито процедуру конкурсного провадження згідно федерального закону «Про неспроможність (банкрутство)». Договором купівлі-продажу (цесії) від 03 травня 2017 року ВАТ «ТД АЗВМ» відступило право вимоги до ПрАТ «Азовзагальмаш» в загальному розмірі 311 372 019,62 російських рублів, в тому числі за рішенням Міжрегіонального арбітражного суду (Російська Федерація) № 29/2014 від 02 липня 2014 року. На адресу боржника було відправлено повідомлення про відступлення права вимоги від 31 травня 2017 року за договором цесії від 03 травня 2017 року, однак заборгованість досі не погашається. Заявник наголосив, що вже звертався з вказаним клопотанням до суду, але воно було залишено без розгляду та повернуто для усунення недоліків, у зв*язку з чим просив поновити строки на звернення до суду, а також надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Міжрегіонального арбітражного суду зі штаб-квартирою в м.Москва від 02 липня 2014 року № 29/2014, замінити сторону стягувача з ВАТ «ТД АЗВМ» на ТОВ «Солюшен Финанс», видати і направити у відповідний орган виконавчий лист.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2018 року в задоволенні клопотання ТОВ «Солюшен Финанс» - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ТОВ «Солюшен Финанс» звернувся до суду з вказаним клопотанням 01 серпня 2017 року ,тобто за межами строку передбаченого ч.1 ст.463 ЦПК України , при цьому заявник не навів жодної поважної причини пропуску даного строку.

В апеляційній скарзі генеральний директор товариства просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити клопотання товариства. В обґрунтування доводів скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.Зокрема зазначає, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд дійшов неправомірного висновку, що ТОВ «Солюшен Финанс» вперше звернулося до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення МАС від 02 липня 2017 року лише 03 липня 2017 року, тобто поза межами встановленого ст. 463 ЦПК України строку для звернення до суду. Відповідно до ст. 391 ЦПК України, в редакції що діяла на момент подання клопотання, рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в України протягом трьох років з дня набрання ним законної сили. Рішення МАС по справі № 29/2017 було ухвалено 02 липня 2017 року. Частиною 3 статті 70 ЦПК України, в редакції що діяла на момент подання клопотання, було передбачено: якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Останній день строку для подання клопотання 02 липня 2017 року припав на вихідний день, тому останнім днем строку для подання клопотання було 03 липня 2017 року. Саме 03 липня 2017 року представником заявника було подано клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, що підтверджується цінним листом з описом вкладення від 03 липня 2017 року та фіскальним чеком до нього. Отже, вищезазначене клопотання було подано в строк, передбачений ЦПК України, тому при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неправильно застосовано ч. 3 ст. 70 ЦПК України, в редакції що діяла на момент подання клопотання, ч. 3 ст. 124 ЦПК України, у чинній редакції, та зроблено незаконний висновок, яким мотивоване оскаржуване судове рішення, про те, що заявник вперше звернувся до суду із вищезазначеним клопотання з порушенням трирічного строку.

ТОВ « Солюшен Финанс» дотрималось ст. 463 ЦПК України і вперше звернулося до Іллічівського районного суду м. Маріуполя у межах 3-річного строку із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення МАС у справі № 29/2014 від 02 липня 2014 року, що встановлено судом апеляційної інстанцій в ухвалі від 16 листопада 2017 року на підставі матеріалів справи. Після залишення ухвалою суду від 11 липня 2017 року у справі № 264/3314/17 клопотання без розгляду і повернення матеріалів справи заявнику, останній, керуючись правом на повторне звернення до суду із заявою , після виправлення недоліків ,звернувся повторно до суду із вказаним клопотання. При повторному зверненні до суду ТОВ «Солюшен Финанс» у клопотанні від 01 серпня 2017 року заявлено про необхідність поновлення строку на звернення із клопотанням, викладено обставини та надано докази, на підтвердження вимоги про поновлення строку на подання клопотання. Додатково про поважність причин пропуску строку зазначено у відповіді на заперечення ПрАТ «Азовзагальмаш» від 03 березня 2018 року. Вказані документи разом із доказами наявні в матеріалах справи.

Скаржник також зазначає,що відразу після винесення судом ухвали від 11 липня 2017 року ТОВ «Солюшен Финанс», якою первинне клопотання було залишено без розгляду, в максимально короткий термін, було вжито всіх можливих заходів щодо виправлення недоліків клопотання про які зазначав суд. Недоліки клопотання були виправлені в період трьох календарних днів з дня отримання ухвали суду від 11 липня 2017 року (ухвала і матеріали справи були отримані представником скаржника 27.07.2017 року) та в перший робочий день (01 серпня 2017 року ) клопотання повторно було направлено до суду із заявою про поновлення строків на подачу.

За результатами розгляду клопотання Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області було винесено ухвалу від 07 серпня 2017 року у справі 264/3746/17 про залишення клопотання без розгляду та повернення скаржнику. Підставою для винесення ухвали, крім іншого, став помилковий висновок про неможливість вирішення питання про поновлення строку на звернення із вказаним клопотання через те, що відсутні відомості про час набрання рішенням МАС від 02 липня 2017 року законної сили. Про помилковість такого висновку суду першої інстанці вказано в ухвалі суду апеляційної інстанції від 16 листопада 2017 року .

При цьому ,судом апеляційної інстанції в ухвалі від 16 листопада 2017 року, жодних посилань на недодержання скаржником строку на подання клопотання про надання дозволу на виконання рішення МАС від 02 липня 2014 року у справі № 29/2014 не було здійснено.

При новому розгляді справи судом першої інстанції ТОВ «Солюшен Финанс» у відповіді на заперечення ПрАТ «Азовзагальмаш» від 03 березня 2018 року наведено додаткові обставини щодо поважності причин пропуску строку при повторному зверненні із клопотанням до суду.

Зокрема, після отримання права вимоги до боржника (договір цесії 03.05.2017 року ), ТОВ «Солюшен Финанс» звернулося до МАС зі штаб квартирою у м. Москва із заявами про видачу документів (в т.ч. довідки про набрання рішенням МАС законної сили, копій матеріалів про повідомлення ПрАТ «Азовзагальмаш» про розгляд справи у МАС) та про заміну сторони стягувача у справі № 29/2014 для подальшої підготовки клопотання про примусове виконання рішенням МАС.

Однак, довідка про набрання рішення законної сили та матеріали про повідомлення відповідача про розгляд справи № 29/2014 (саме відсутність цих документів стали підставами для повернення первинного клопотання скаржника ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 11 липня 2017 року ) були виготовлені МАС зі штаб квартирою у м. Москва тільки 12 липня 2017 року , що доводиться датою проставленою на довідці, яка наявна в матеріалах справи.

Постановою МАС від 15 липня 2017 року заяву ТОВ «Солюшен Финанс» про заміну сторони було повернуто заявнику. ТОВ « Солюшен Финанс» також зверталося із заявою про видачу виконавчого листа до Арбітражного суду Краснодарського краю (Російська Федерація). Ухвалою Арбітражного суду Краснодарського краю від 04 серпня 2017 року у справі № А32-26549/2017 заяву ТОВ «Солюшен Финанс» було повернуто із підстав непідсудності справи даному суду. В ухвалі зазначається, що місцезнаходження боржника - ПрАТ «Азовзагальмаш» є м. Маріуполь, Україна, тому справа не є підсудною указаному арбітражному суду .

Відтак, ТОВ «Солюшен Финанс» об'єктивно не змогло додати всі необхідні документи до первинного клопотання від 03 липня 2017 року , яке подавалося в межах трирічного строку, через незакінчену процедуру витребування частини документації, яка не була передана скаржнику при підписання договору цесії від 03 травня 2017 року , від МАС зі штаб квартирою у м. Москва та паралельну підготовку інших заяв до судових органів для примусового стягнення заборгованості із ПрАТ «Азовзагальмаш». Підготовані від МАС документи відразу після їх отримання було додано до клопотання скаржника від 01 серпня 2017 року та направлено до суду.

Отже, посилання суду першої інстанції на те, що матеріали справи не містять жодних доказів про поважність пропуску строку на пред'явлення рішення МАС на примусове виконання є безпідставними.

24 квітня 2018 року представником ПрАТ « Азовзагальмаш» Кононенко Т.М. надано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник посилається на те,що з огляду на пред*явлення до виконання рішення МАС від 02 липня 2014 року - 02 липня 2017 року ,суд першої інстанції в повному обсязі дослідивши обставини справи,дійшов вірного висновку про звернення ТОВ «Солюшен Финанс» поза межами строку ,встановленого ст.463 ЦПК України. Матеріали справи не містять жодних доказів ,які б свідчили про поважність причин пропуску заявником процесуального строку ,передбаченого ст. 463 ЦПК України ,окрім зазначення про недоліки попереднього клопотання. Вважають прийняте рішення судом першої інстанції законним та обґрунтованим,ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права.

Відповідь на відзив ПрАТ « Азовзагальмаш» представника ТОВ « Солюшен Финанс» мотивована безпідставністю відзиву ,так як заявником у клопотання від 01 серпня 2018 року викладено обставини та докази на підтвердження вимог про поновлення строку на подачу клопотання. Необхідність поновлення строку на звернення із клопотанням від 01 серпня 2017 року доводиться об*єктивними обставинами справи. Також представник наголошує , на недотриманні судом положень Нью-Йоркської Конвенції про визнання і приведення у виконання рішень іноземних арбітражних судів 1958 року , Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї ,а також практики Європейського суду з прав людини як джерела права .

У судовому засіданні апеляційного суду ,проведеного в режимі відеоконференції, представник ТОВ «Солюшен Финанс» Курочка А.І. підтримав доводи апеляційної скарги та відповідь на відзив представника ПрАТ « Азовзагальмаш» .

У судовому засіданні апеляційного суду представник ПрАТ «Азовзагальмаш»,що діє за довіреністю Кононенко Т.М. , заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,у повному обсязі підтримала доводи відзиву на апеляційну скаргу .

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 № 2147-VIII, який набрав чинність 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав .

Відмовляючи у задоволенні клопотання ТОВ « Солюшен Финанс» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та заміни сторони стягувача ,суд першої інстанції встановив ,що рішенням Міжрегіонального арбітражного суду зі штаб-квартирою в м.Москва № 29/2014 від 02 липня 2014 року було стягнуто з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ВАТ «ТД АЗВМ», заборгованість по договору № ПР-06395 від 20 квітня 2011 року в розмірі 52 282 822 російських рублів, компенсація за сплачений арбітражний збір в розмірі 216 674,66 російських рублів. ТОВ « Солюшен Финанс » вперше звернулося до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення МАС від 02 липня 2014 року та заміни сторони стягувача лише 03 липня 2017 року , тобто поза межами строку для звернення до суду. Повторно, після усунення недоліків, ТОВ «Солюшен Финанс» звернулося до суду із вказаним клопотанням 01 серпня 2017 року. Обгрунтовуючи відмову у задоволенні клопотання , суд виходив з того, що заявник звернувся до суду з вказаним клопотанням 01 серпня 2017 року за межами строку передбаченого ч.1 ст.463 ЦПК України , при цьому не навів жодної поважної причини пропуску даного строку .

Проте погодитися з такими висновками суду неможливо з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - це поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року визначив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року ратифікована Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка набула чинності з 14 квітня 1995 року і передбачає визнання та виконання рішень Російської Федерації Україною. Конвенцію ратифіковано із такими застереженнями: Україна бере на себе зобов'язання щодо надання правової допомоги в обсязі, передбаченому ст. 6 Конвенції, за винятком визнання і виконання виконавчих написів; Україна бере на себе зобов'язання визнавати і виконувати рішення, ухвалені на територіях держав учасниць Конвенції, передбачені п. а ст. 51 Конвенції, за винятком нотаріальних актів щодо грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, входять до національного законодавства України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» ці договори застосовуються в Україні в порядку, передбаченому для норм такого законодавства.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов'язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті.

Встановлено ,що рішенням Міжрегіонального арбітражного суду зі штаб-квартирою в м.Москва №29/2014 від 02 липня 2014 року було стягнуто з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ВАТ « ТД АЗВМ», заборгованість по договору № ПР -06395 від 20 квітня 2011 року в розмірі

52 282 822 російських рублів, компенсація за сплачений арбітражний збір в розмірі 216 674,66 російських рублів.

Згідно ч.1 ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Як встановлено судом першої інстанції згідно квитанції №12919001, виданої відділенням № 32 ПАТ «ПУМБ» в м.Київ ТОВ «Солюшен Финанс» 03 липня 2017 року, перед відправкою до Іллічівського районного суду м.Маріуполя клопотання до ПрАТ «Азовзагальмаш» про надання дозволу на примусове виконання рішення МАС від 02 липня 2014 року у справі № 29/2014, сплатило судовий збір в сумі 800 грн.

Також відповідно до конверту, який міститься в матеріалах цивільної справи № 264/3114/17 встановлено, що ТОВ «Солюшен Финанс» вперше звернулось до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення МАС від 02 липня 2014 року - 03 липня 2017 року.

Згідно ухвали Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 11 липня 2017 року ТОВ «Солюшен Финанс» зверталося до суду з клопотанням в межах строку, передбаченого ст.391 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення) , проте , клопотання відповідно до ч.4 ст.394 ЦПК України було залишено без розгляду та повернуто заявнику (т.1.а.с.30-31,32-37) .

Повторно, після усунення недоліків, ТОВ «Солюшен Финанс» звернулося до суду 01 серпня 2017 року (т.1.а.с.9).

В клопотанні від 01 серпня 2017 року ТОВ «Солюшен Финанс» просить поновити строк на подання цього клопотання, оскільки вже зверталося з ним до суду, однак воно було повернуто для усунення недоліків (т.1.а.с.1-8).

Відповідно до ч.3 ст.124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день,останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Рішення МАС по справі № 29/2014 винесено 02 липня 2014 року.Останнім днем строку на подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є 02 липня 2017 року ,що є вихідним днем (неділя) .

Відповідно до цього,останнім днем строку подання клопотання є 03 липня 2017 року .

Саме 03 липня 2017 року в межах строку встановленого ст.463 ЦПК України ( аналогічна ст.391 ЦПК України в редакції чинній на час звернення із клопотанням) було подано клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду на території України .

Проте ,суд першої інстанції ,дійшов помилкового висновку ,що надавши клопотання 03 липня 2017 року ,заявник пропустив трирічний строк пред*явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні .

Доводи апеляційної скарги у вказаній частині є обґрунтованими.

З досліджених доказів вбачається,що ТОВ «Солюшен Финанс» дотрималось ст. 463 ЦПК України і вперше звернулося до Іллічівського районного суду м. Маріуполя у межах трирічного строку із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення МАС у справі № 29/2014 від 02.07.2014 року.

При повторному зверненні до суду ТОВ «Солюшен Финанс» у клопотанні від 01 серпня 2017 року заявлено про необхідність поновлення строків на звернення із клопотанням та викладено обставини та докази, на підтвердження вимоги про поновлення строку на подачу клопотання.

На основі глибокого та уважного вивчення всіх обставин справи,з урахуванням доказів про поважність пропуску строку на пред'явлення рішення МАС на примусове виконання ,апеляційний суд приходить до висновку , що строк на пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання пропущено з поважних причин та він підлягає поновленню.

При цьому апеляційний суд зауважує ,що неможливість такого поновлення при розгляді клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду цивільним процесуальним кодексом України не встановлена ( розділ IX гл.1 ЦПК України).

Відповідно до ст.468 ЦПК України та ч.1 ст.36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» у клопотанні про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду може бути відмовлено лише на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте, якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або рішення ще не стало обов'язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або якщо суд визнає, що - об'єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Згідно ст. 468 ЦПК України, яка регламентує вичерпних перелік підстав для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземної держави, судом не встановлено жодних ознак відповідних підстав.

За змістом ст.236 Арбітражного процесуального кодексу Російської Федерації, видача виконавчого листа на рішення третейського суду за чинним законодавством Російської Федерації передбачена щодо контрагентів, які знаходяться на її території або, що мають майно на території Російської Федерації. Оскільки ПрАТ «Азовзагальмаш» не відповідає жодному з вищевказаних критеріїв, виконавчий лист не може бути виданий на території Російської Федерації.

Згідно довідки Арбітражу при Асоціації «Міжрегіональний центр арбітражу» від 12 липня 2017 року та самого рішенням Міжрегіонального арбітражного суду (Російська Федерація) № 29/2014 від 02 липня 2014 року, воно є остаточним та набрало законної сили, сторонами по справі не оскаржувалось компенсація МАС на вирішення спору по справі МАС № 29/2014.

Згідно повідомлень для позивача та відповідача по справі МАС № 29/2014 від 10 червня 2014 року, 19 червня 2014 року, останні належним чином, в рамках ст.4, ст.11 Регламенту вирішення спорів МАС і ст.3 Закону російської Федерації «Про міжнародний комерційний арбітраж», були повідомлені про час та місце проведення слухання по справі.

Добровільно рішення арбітражного суду боржником не виконано.

Апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідач належним чином і своєчасно був викликаний до суду, який ухвалив рішення, йому була вручена копія позовної заяви, рішення набрало законної сили та підлягає виконанню, рішення на території Російської Федерації не виконувалося.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні заявленого клопотання в частині надання дозволу на примусове виконання на території України арбітражного рішення, оскільки ст.36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» містить вичерпний перелік підстав для такої відмови. Враховуючи вищевикладене, рішення МАС від 02 липня 2014 року у справі № 29 /2014 є законним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України, тому апеляційний суд вважає можливим задовольнити клопотання ТОВ « Солюшен Финанс» та надати дозвіл на примусове виконання цього рішення.

Частиною 8 ст.467 ЦПК України передбачено, що якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національному банку України на день постановлення ухвали.

Згідно даних щодо офіційного курсу валют в Україні на 08 травня 2018 року, отриманих судом на офіційному сайті курсу валют Національного банку України на 08 травня 2018 року Національний банк встановив такий курс гривні відносно до російського рубля: 4,1920 грн. за 10 рублів Російської Федерації, відповідно заборгованості за договором № ПР- 06395 від 20 квітня 2011 року в розмірі 52 282 822 російських рублів, буде становити 21 916 958 грн. 98 коп. та компенсація за сплачений арбітражний збір в розмірі 216 674 російських рублів 66 копійок ,буде становити 90 829 (дев'яносто тисяч вісімсот двадцять дев'ять) грн. 74 коп.

Вимоги заявника щодо заміни сторони стягувача підлягають задоволенню виходячи з наступного .

Стаття ст.442 ЦПК України передбачає заміну сторони виконавчого провадження .

Відповідно до ч.5 ст.442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Рішенням арбітражного суду Краснодарського краю від 11 лютого 2016 року по справі №А32-15170/2015-43/65-Б відносно ВАТ «ТД АЗВМ» була відкрита процедура конкурсного провадження згідно федерального закону «Про неплатоспроможність (банкрутство)» (т.1.а.с.74-75).

Згідно договору купівлі-продажу (цесії) від 03 травня 2017 року, ВАТ «ТД АЗВМ» відступило право вимог до ПрАТ «Азовзагальмаш», в тому числі на підставі рішення МАС від 02.07.2014 року по справі № 29/2014 в розмірі 52 282 822 та 216 674 ,66 російських рублів(т.1 а.с.88-90).

01 червня 2017 року на адресу ПрАТ «Азовзагальмаш» ТОВ «Солюшен Финанс» було направлено повідомлення про відступлення права вимог ( т.1.а.с. 93-94) .

Посилання представника ПрАТ «Азовзагальмаш» в запереченнях (т.1.а.с.141) на те, що ТОВ «Солюшен Финанс» не є належним стягувачем, цесія є незаконною, оскільки п.7.3 договору № ПР-06395 від 20 квітня 2011 року передбачено, що не одна з сторін не має права без згоди іншої сторони передавати свої права та обов*язки за контрактом третім особам, не є обґрунтованими ,оскільки як вбачається з протоколу № 5 збору кредиторів ВАТ «ТД АЗВМ» при вирішенні питання щодо списання заборгованості ПрАТ «Азовзагальмаш» був присутній їх представник та жодних заперечень щодо укладення договору купівлі продажу з ТОВ «Солюшен Фінанс» не висловлював.

Крім того , передача ТОВ «ТД АЗВМ» своїх прав відбулося в порядку процедури банкротства, а не за власним їх рішенням.

Так, згідно рішення арбітражного суду Краснодарського краю від 11 лютого 2016 року ТОВ «ТД АЗВМ» визнано банкротом, а як вбачається з договору купівлі-продажу (цесії) від 03 травня 2017 року ВАТ «ТД АЗВМ» відступило право вимог до ПрАТ «Азовзагальмаш», у зв*язку з чим клопотання щодо заміни сторони стягувача підлягає задоволенню.

Отже з урахуванням вищевикладеного , доводи, наведені в апеляційній скарзі обгрунтовані, підлягають задоволенню. Мотиви відзиву до уваги не приймаються,оскільки спростовуються дослідженими належними та допустимими засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов*язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Заявник ТОВ «Солюшен Финанс» звернувся до суду для приведення до виконання винесеного рішення МАС від 02 липня 2014 року у справі № 29/2014, яким встановлено невиконання ПрАТ «Азовзагальмаш» договору № ПР-06395 від 11 квітня 2011року і стягнуто із останнього заборгованість.

Згідно ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року майном є кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги , апеляційний суд вважає необхідним навести практику Європейського суду з прав людини у наступних справах: «Бурдов проти Росії» (Burdovv. Russia) від 7 травня 2002 р., заява № 59498/00, п.40; «Ясіуньєне проти Литви» (JasiQnienev. Lithuania) від 6 березня 2003 р., заява № 41510/98, п. 45 та «Грецькі нафтопереробні заводи «Стран» та Стратіс Андреадіс проти Греції»(Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v.Greece), заява № 13427/87, рішення від 21 листопада 1994 року,де суд звертає увагу на свою практику, де неможливість для заявника домогтися виконання рішення на його чи її користь становить втручання у право на володінням майном, як вказано у першому реченні пункту першого статті 1 Першого протоколу.

Як встановлено судом ПрАТ « Азовзагальмаш» не виконує рішення МАС від 02 липня 2014 року . Підстави для відмови у задоволенні клопотання ,передбачені 468 ЦПК України ,а також ст.36 Закону України « Про міжнародний комерційний арбітраж» ,апеляційним судом не встановлені. Аргументи представника ПрАТ «Азовзагальмаш» щодо порушення заявником процесуальних норм неспроможні.

За таких обставин ,апеляційний суд вважає можливим задовольнити клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Солюшен Финанс» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та заміни сторони стягувача.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала, як така, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та на виконання вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення .

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ПрАТ «Азовзагальмаш» на користь заявника підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 162 грн.(т.1.а.с.12,36,38,226) (800+1600+1762= 4162 ).

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Солюшен Финанс» задовольнити.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2018 року скасувати та ухвалити постанову.

Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «Солюшен Финанс» строк на пред*явлення рішення Міжрегіонального арбітражного суду зі штаб-квартирою в місті Москві (Російській Федерації ) по справі № 29/2014 від 02 липня 2014 року до примусового виконання на території України.

Клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Солюшен Финанс» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та заміни сторони стягувача- задовольнити .

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Міжрегіонального арбітражного суду зі штаб-квартирою в місті Москві (Російській Федерації)по справі № 29/2014 від 02 липня 2014 року за позовом відкритого акціонерного товариства «Торговий Дім Армавірського заводу важкого машинобування» до публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення з публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (, юридична адреса: 87500, Україна, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, буд. 1) на користь відкритого акціонерного товариства «Торговий Дім Армавірського заводу важкого машинобування» ( ІПН , ОГРН 778, адреса: 352913, Російська Федерація, Краснодарський край, місто Армавір, Промзона-13) 52 282 822 (п'ятдесят два мільйони двісті вісімдесят дві тисячі вісімсот двадцять два) російських рублів, заборгованості за договором № ПР-06395 від 20 квітня 2011 року та компенсації за сплачений арбітражний збір в розмірі 216 674 (двісті шістнадцять тисяч шістсот сімдесят чотири ) російських рублів 66 копійок.

Замінити стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Міжрегіонального арбітражного суду зі штаб-квартирою в місті Москві (Російській Федерації) по справі № 29/2014 від 02 липня 2014 року з відкритого акціонерного товариства «Торговий Дім Армавірського заводу важкого машинобудування» (ІПН , ОГРН 778) на товариство з обмеженою відповідальністю « Солюшен Финанс» (Російська Федерація,141730, Московська область, м.Лобня, вул.Окружна, буд.13,приміщення № 0170, ІПН ,КПП 504701001,ОГРН 710) .

Видати виконавчий лист , який пред*являється для виконання в порядку, встановленому законом , про стягнення з публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (, юридична адреса: 87500, Україна, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, буд. 1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Солюшен Финанс» (Російська Федерація, 141730,Московська область,м.Лобня,вул.Окружна, буд.13,приміщення № 0170, ІПН ,КПП 504701001,ОГРН 710) заборгованості за договором № ПР- 06395 від 20 квітня 2011 року в розмірі 52 282 822 (п'ятдесят два мільйони двісті вісімдесят дві тисячі вісімсот двадцять два) російських рублів,що за офіційним курсом Національного банку України на день постановлення рішення становить 21 916 958 (двадцять один мільйон дев'ятсот шістнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 98 коп. та компенсації за сплачений арбітражний збір в розмірі 216 674 (двісті шістнадцять тисяч шістсот сімдесят чотири ) російських рублів 66 копійок ,що за офіційним курсом Національного банку України на день постановлення рішення становить 90 829 (дев'яносто тисяч вісімсот двадцять дев'ять) грн. 74 коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (, юридична адреса: 87500, Україна, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, буд. 1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Солюшен Финанс» (141730, Російська Федерація, Московська область, місто Лобня, вул. Окружна, буд.13, приміщення №0170 ІПН , КПП504701001, ОГРН 710, р/с 27300000 в Альфа-Банк, к/с , БИК044525593) витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 162 (чотири тисячі сто шістдесят дві ) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 травня 2018 року .

Судді: