печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Захарченка В.П., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

01 грудня 2017 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивона тим, що 03 листопада 2017 року, під час візиту до Уманської міської лікарні народним депутатом ОСОБА_4 було виголошено усім присутнім (яких на той момент там було понад 100 осіб) промову різко негативного критичного змісту стосовно посадових осіб виконавчого комітету Уманської міської ради. Однією з ключових тез було висвітлення, начебто, факту наявності особистих позаробочих відносин між ОСОБА_3, яка працює на посаді начальника відділу інформації та зв'язків із громадськістю виконавчого комітету Уманської міської ради та міським головою міста Умань ОСОБА_5.

Окрім того, відповідачем було наголошено на наданні ним відповідній інформації публічного розголосу та надання відповідних матеріалів.

Після цього, ІНФОРМАЦІЯ_5 аналогічну інформацію у стислій формі було викладено ним на його сторінці ІНФОРМАЦІЯ_4) у формі публікації змісту: «У п'ятницю мав робочий візит до Уманської міської лікарні, де зустрівся з колективом й вкотре допоміг з медикаментами.

Неочікувано туди прибув мер міста пан ОСОБА_5, при цьому зі свитою. З ним прибули його заступник ОСОБА_6, секретар міськради ОСОБА_7, ряд депутатів міської ради, а також чомусь «під шафе» був керівник відділу охорони здоров'я пан ОСОБА_12, кримінальний авторитет ОСОБА_8 та, навіть, коханка мера ОСОБА_3, яка важно усілась в першому ряду.

До зустрічі мер готувався: настрашав лікарів, що вони мають йому плескати в долоні.

Коли я поставив непросте питання, а саме: ЧОМУ МЕР ЗРОБИВ РЕМОНТ У ПРИМІЩЕНІ МІСЬКРАДИ (2 поверхи) замість РЕМОНТУ ЛІКАРЕНЬ, ШКІЛ, САДКІВ? - мер почав чомусь сміятись, виголосив промову, що так треба і перейшов зі своїми підлеглими на відверте хамство.

Вважаю, що маючи такий стан справ в медицині та освітній сфері як зараз, коли батьків і пацієнтів змушують здавати «благодійні» кошти, коли нестача медичного обладнання, лише безпринципна людина могла за мільйони гривень робити ремонт у власному кабінеті та на поверхах міськради і навіть не посоромилася зробити «кімнату відпочинку» (нагадаю, там же працює і ОСОБА_3).

Найближчим часом мушу надати цьому публічний розголос з відповідними матеріалами.

Уманчани мають знати правду!

АнтонЯценко#Умань#допомога#медичнізаклади#медикаменти#Уманськаміськалікарня».

Також, позивач зазначає, що в подальшому аналогічну недостовірну інформацію, викладену у виступі відповідача, без перевірки її достовірності було розміщено у електронних інформаційних ресурсах ІНФОРМАЦІЯ_8 та ІНФОРМАЦІЯ_9 за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідно.

Після описаних подій та публікацій висловлена відповідачем інформація стала активно обговорюватись серед населення міста Умань, а на Позивача було спрямовано масу критики та суспільного осуду, що ґрунтувались на сумнівах у її добропорядності та відповідності її діяльності моральним засадам суспільства.

Внаслідок таких протиправних дій відповідача позивач зазнала різкого та значного погіршення стану здоров'я (гостра тяжка реакція на стрес), внаслідок чого вимушена була проходити стаціонарне лікування з 06 по 15 листопада 2017 року.

З урахуванням наведеного, позивач просить суд:

Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_3, інформацію про наявність у неї позаробочих стосунків із міським головою Умані ОСОБА_5.

Зобов'язати ОСОБА_4 публічно поширити спростування неправдивих відомостей, поширених ІНФОРМАЦІЯ_10 під час візиту до Уманської міської лікарні та 05.11.2017 року у мережі Facebоок, шляхом опублікування на власній сторінці у мережі Facebоок тексту спростування, протягом десяти календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

«Текст спростування неправдивих відомостей, поширених ОСОБА_4.

Я, ОСОБА_4, поширив недостовірну інформацію щодо наявності позаробочих неформальних зв'язків між Уманським міським головою ОСОБА_5 та начальником відділу інформації та зв'язків із громадськістю виконавчого комітету Уманської міської ради ОСОБА_3.

Зазначена інформація не відповідає дійсності, не підтверджується та не грунтується ні на яких доказах.

ОСОБА_3 не є коханкою ОСОБА_5».

Зобов'язати власника електронного інформаційного ресурсу ІНФОРМАЦІЯ_8 публічно поширити спростування неправдивих відомостей, поширених на ньому ІНФОРМАЦІЯ_11 шляхом опублікування на зазначеному ресурсі тексту спростування, наведеного нижче, протягом десяти календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

«Текст спростування неправдивих відомостей, поширених порталом ІНФОРМАЦІЯ_8 Нашим порталом під авторством журналіста ОСОБА_9 було поширено недостовірну інформацію щодо наявності позаробочих неформальних зв'язків між Уманським міським головою ОСОБА_5 та начальником відділу інформації та зв'язків із громадськістю виконавчого комітету Уманської міської ради ОСОБА_3.

Зазначена інформація не відповідає дійсності, не підтверджується та не грунтується ні на яких доказах.

ОСОБА_3 не є коханкою ОСОБА_5.».

Стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 560,00 грн.

08.02.2018 року судом були здійсненні запити до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві та Київській області та Печерської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача, за наданими відомостями відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Ухвалою суду від 19.03.2018 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, з огляду на наданні заперечення відповідача, що означені у відзиві, в якому вказує, що відповідач позов не визнає, до матеріалів позовної заяви не надано жодного належного доказу на підтвердження позовних вимог. Посилається на те, що надані «електроні докази» не мають відношення до відповідача і жодним чином не вказують на завдання ним шкоди честі, гідності і діловій репутації позивача. Окрім цього, зазначає, що ОСОБА_4 не є власником інформаційного ресурсу ІНФОРМАЦІЯ_8, а відтак вимоги щодо розміщення спростованої інформації на даному ресурсі пред'явленні до неналежного відповідача. Оскільки, відповідач не вчиняв дій, на які має місце посилання позивача, то відсутній причинно-наслідковий зв'язок між його діями та завданням моральної шкоди позивачу.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Стаття 13 гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції. Рекомендація Rec (2004)61259.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Статтею 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

В пункті 4 постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Виключення становить надане в статті 2 Закону України від 7 грудня 2000 року N 2121-III ( 2121-14 ) "Про банки і банківську діяльність" поняття ділової репутації, яка визначається як сукупність підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону. Зазначене поняття застосовується до правовідносин, на які поширюється цей Закон.

Пункт 21 вказаної постанови вказує на те, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету.

Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі).

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У позовній заяві має місце посилання позивача на те, що відповідачем ОСОБА_4 було поширено інформацію: «У п'ятницю мав робочий візит до Уманської міської лікарні, де зустрівся з колективом й вкотре допоміг з медикаментами.

Неочікувано туди прибув мер міста пан ОСОБА_5, при цьому зі свитою. З ним прибули його заступник ОСОБА_6, секретар міськради ОСОБА_7, ряд депутатів міської ради, а також чомусь «під шафе» був керівник відділу охорони здоров'я пан ОСОБА_12, кримінальний авторитет ОСОБА_8 та, навіть, коханка мера ОСОБА_3, яка важно усілась в першому ряду.

До зустрічі мер готувався: настрашав лікарів, що вони мають йому плескати в долоні.

Коли я поставив непросте питання, а саме: ЧОМУ МЕР ЗРОБИВ РЕМОНТ У ПРИМІЩЕНІ МІСЬКРАДИ (2 поверхи) замість РЕМОНТУ ЛІКАРЕНЬ, ШКІЛ, САДКІВ? - мер почав чомусь сміятись, виголосив промову, що так треба і перейшов зі своїми підлеглими на відверте хамство.

Вважаю, що маючи такий стан справ в медицині та освітній сфері як зараз, коли батьків і пацієнтів змушують здавати «благодійні» кошти, коли нестача медичного обладнання, лише безпринципна людина могла за мільйони гривень робити ремонт у власному кабінеті та на поверхах міськради і навіть не посоромилася зробити «кімнату відпочинку» (нагадаю, там же працює і ОСОБА_3).

Найближчим часом мушу надати цьому публічний розголос з відповідними матеріалами.

Уманчани мають знати правду!

АнтонЯценко#Умань#допомога#медичнізаклади#медикаменти#Уманськаміськалікарня», та розміщено на особистій сторінці відповідача в соціальній мережі Facebоок, на підтвердження даних доводів надає витяг з інтернет сайту із текстом поширеної інформації.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Частиною 3 вказаної статті визначено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Згідно ч. 5 ст. 100 ЦПК України, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Так, представником відповідача заперечувався факт поширення даної інформації саме відповідачем, оскільки матеріали цивільної справи не місять належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного.

У судовому засіданні судом встановлено про відсутність у сторони позивача оригіналів електроних доказів, що можуть слугувати доказами у справі на доведення позиції позивача, а відтак суд погоджується із доводами представника відповідача та вважає їх обгрунтованими.

Таким чином, факт поширення ОСОБА_4 інформації, на спростуванні якої наполягає позивач, яка поширена на особистій сторінці відповідача у Facebоок за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_12 є недоведеним, оскільки доказ наданий позивачем на підтвердження розповсюдження такої інформації, а саме роздруківка фотокартки сторінки у соціальній мережі (а.с. 15), є неналежним доказом, у зв'язку із відсутністю оригіналів такого доказу, окрім цього, неможливо встановити за вказаною позивачем веб-адресою поширення інформації тому, що вбачається лише наявність сторінки у соціальній мережі відповідача ОСОБА_4

Поряд з цим, у позові позивач, в тому числі, пред'являє вимоги щодо зобов'язання власника електронного інформаційного ресурсу ІНФОРМАЦІЯ_8 публічно поширити спростування неправдивих відомостей, поширених на ньому ІНФОРМАЦІЯ_11 шляхом опублікування на зазначеному ресурсі тексту спростування: «Текст спростування неправдивих відомостей, поширених порталом ІНФОРМАЦІЯ_8 Нашим порталом під авторством журналіста ОСОБА_9 було поширено недостовірну інформацію щодо наявності позаробочих неформальних зв'язків між Уманським міським головою ОСОБА_5 та начальником відділу інформації та зв'язків із громадськістю виконавчого комітету Уманської міської ради ОСОБА_3.

Зазначена інформація не відповідає дійсності, не підтверджується та не грунтується ні на яких доказах.

ОСОБА_3 не є коханкою ОСОБА_5.».

Як вказувалось вище, розгляд даної цивільної справи у відповідності до положень норми ст.ст. 19, 274 цивільно процесуального законодавства, здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною першою статті 51 ЦПК України декларовано, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача, у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у справі співвідповідача.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Між тим, позивач, звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, власника електронного інформаційного ресурсу ІНФОРМАЦІЯ_8 та автора інформаційного матеріалу не вказав та до початку першого судового засіданні клопотання про залучення співвідповідача подано не було, а відтак наведенні вимоги в цій частині пред'явленні до неналежного відповідача.

За наведених обставин, суд приходить до переконання про необгрунтованість вимог позивача ОСОБА_3 та недоведеність факту поширення недостовірної інформації, а тому позовна заява підлягає залишенню без задоволення.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до положень пункту 5 вищезгаданої Постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки судом не встановлено обставин, з якими закон пов'язує підстави для стягнення моральної шкоди, в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 51, 76-77, 81, 100, 258-259, 263-265, 273, 274 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 275, 277, 297, 299 ЦК України, Закону України «Про інформацію», ст. 32 Конституції України, суд -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_13 до ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2; ІНФОРМАЦІЯ_2; адреса: АДРЕСА_1) про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, залишити без задоволення. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд (а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст складений 16.10.2018.

Суддя Л.І.Цокол