Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2018 Справа №607/16069/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

Головуючого судді Дзюбича В.Л.

за участю секретаря Зубко О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в особі філії ОСОБА_3 «Страхова компанія «Провідна» в місті Тернополі про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»(надалі-ПрАТ «СК «Провідна») в особі філії ОСОБА_3 «Страхова компанія «Провідна» в місті Тернополі про стягнення пені за прострочення строків виплати страхового відшкодування, що відбулося з вини страховика в сумі 6953,34 грн., інфляційних втрат в сумі 2133,80 грн. та 3% річних в сумі 575 грн. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.06.2013 року в результаті дорожньої транспортної пригоди, яка відбулась на відрізку автодороги Івано-Франківськ-Бучач - Тернопіль за участі автомобілів НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та «Honda-CRV» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 отримала тяжкі травми пасажир автомобіля «Honda-CRV» ОСОБА_6В.(мати позивача), від яких остання померла на місці дорожньо-транспортної пригоди. Причиною ДТП стали дії водія ОСОБА_4, який створив аварійну ситуацію та позбавив інших учасників дорожнього руху, зокрема водія автомобіля Honda-CRV» ОСОБА_5 можливості запобігти зіткненню. Постановою від 21 серпня 2013 року старшим прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Тернопільської області закрито кримінальне провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у звязку зі смертю ОСОБА_4Цивільно-правова відповідальність водія «Mazda 626», д.н.з. НОМЕР_3 забезпечена полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ОСОБА_3 «СК «Провідна» (поліс серії АВ/4828926). У відповідь на заяву позивача від 05.03.2015 року про виплату страхового відшкодування понесених витрат на поховання та встановлення пам»ятника у сумі 14325 грн., відповідач виплатив кошти в сумі 5185,00 грн. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.11.2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 31.01.2017 року, з ОСОБА_3 «СК «Провідна» стягнуто на користь позивача 8010 грн. витрат на спорудження надгробного памятника. Зазначені кошти відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача лише 26.10.2017 року. Вказані дії відповідача, що полягають затримці виплати страхового відшкодування, яке відповідач повинен був здійснити не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, позивач вважає незаконними та просить стягнути з відповідача нараховану пеню за прострочення строків виплати страхового відшкодування за період з 05.06.2015 року по 26.10.2017 року у сумі 6953,34 грн., інфляційні втрати в сумі 2133,80 грн. та 3% річних в сумі 575 грн.

Відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого ОСОБА_3 «СК «Провідна» вважає, що провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 відкрито з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки місцезнаходженням відповідача є м. Київ, а відповідно до Положення про структурний підрозділ Філії ОСОБА_3 «СК «Провідна» у м. Тернопіль-Центр (управління) продажу та обслуговування клієнтів у м. Тернопіль, ЦПОК не має статусу відокремленого підрозділу, не має рахунків в установах банків, печатки зі своїм найменуванням. Також зазначено, що відповідачем сплачено позивачу понесені витрати на поховання у сумі 5815 грн. у відповідності до ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після набрання законної сили рішенням суду від 22.11.2016 року відповідач перерахував позивачу стягнуту суму страхового відшкодування у розмірі 8010 грн. Оскільки ОСОБА_3 «СК «Провідна» в строк та на умовах, передбачених Законом, прийняла рішення про відмову у виплаті шкоди позивачу, та спір про відшкодування шкоди розглядався в судовому порядку, тому необгрунтованого прострочення виплати з боку страховика не відбулося. Відповідач вважає, що оскільки спір про доплату шкоди у розмірі 8 010 грн., розглядався в цивільній справі №607/3451/16-ц, тому строк для виплати такого відшкодування згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів припинився до набрання рішення у такій справі законної сили, а тому у позивача відсутнє право на відшкодування пені, 3 відсотків річних та нарахованого індексу інфляції. Також відповідач зазначив, що між ОСОБА_3 «СК «Провідна» та позивачем відсутні будь-які договірні зобов'язання, оскільки поліс укладено не з позивачем, а грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини, а тому правовідносини, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 «СК «Провідна» є деліктними, а не грошовими. Таким чином, дія ч.2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. На думку відповідача, цивільні права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин між ними, які регулюються нормами права, закріпленими в главі 82 ЦК України та законодавством про страхування. Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовуються до правовідносин лише добровільного страхування, а не обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.Таким чином, позовні вимоги позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних збитків не грунтуються на вимогах діючого законодавства, є безпідставними та не підлягають до задоволення, а тому відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Також відповідачем подано до суду клопотання про застосування строків позовної давності мотивоване тим, що відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Оскільки рішення страховика про часткову виплату страхового відшкодування прийняте 25.03.2015 року, то саме з цієї дати починається відлік строку позовної давності до заявлених позивачем вимог про нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, а тому відповідно строк звернення до суду закінчився 26.03.2016 року, в той час як позовна заява надійшла до суду лише 11.12.2017 року, тобто за спливом строку позовної давності.

Позивачем подано відповідь на відзив у якій зазначено, що відповідач повинен сплатити усі штрафні санкції, оскільки відмова у виплаті страхового відшкодування була незаконною і саме з вини відповідача відбулася затримка у виплаті страхового відшкодування, що підтверджено рішенням суду від 22.11.2016 року. ОСОБА_7 з ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. ОСОБА_7 з ст. 36.5 вказаного Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. ОСОБА_7 з п.21 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 положення статті 625 ЦК застосовуються до правовідносин щодо відшкодування шкоди страховиком (стаття 992 ЦК). Як вбачається з правової позиції ВС України у справі №6-49цс12 від 06.06.2012 pоку зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку с грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч.2 ст.625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України. Із наведених підстав вважає заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, безпідставними та необгрунтованими. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 «СК «Провідна» в судове засідання не зявився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час слухання справи по відмовлявся належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як слідує із матеріалів справи, 01.06.2013 року біля 11.00 год. водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_4, рухався без пасажирів та вантажу автодорогою «Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль» в бік м.Тернополя. У цей час в бік м.Бучач рухався в межах своєї смуги автомобіль НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_5 з трьома пасажирами в салоні. Унаслідок виїзду із порушенням вимог п.п. 10.1., 11.3., 14.2. (в) ПДР України на зустрічну смугу, водій ОСОБА_4 створив аварійну ситуацію в якій позбавив інших учасників дорожнього руху, зокрема водія автомобіля «HONDA» ОСОБА_5 можливості запобігти зіткненню. Унаслідок зіткнення транспортних засобів водії ОСОБА_4, ОСОБА_5 та пасажир автомобіля «HONDA» ОСОБА_6 отримали тяжкі травми від яких померли на місці пригоди.

ОСОБА_7 №АВ/4828926 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (автомобіль марки «MAZDA 626», номерний знак НОМЕР_3, 03.10.2012 року застрахований ОСОБА_3 «СК «Провідна» (Страховик).

05.03.2015 року позивач звернувся в Філію ОСОБА_3 «СК «Провідна» в м.Тернопіль із заявою № про виплату страхового відшкодування (шкода, повязана із смертю потерпілого)у сумі 14325 грн.

Листом №17-05/4129 від 27.03.2015 року страховик повідомив позивача про відшкодовування витрат на поховання та виготовлення памятника в розмірі 5815,00 грн.

Вказані обставини встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.11.2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 31.01.2017 року та в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Вказаним рішенням суду задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_3 «СК «Провідна» на користь позивача 8010 грн. понесених витрат на поховання (на спорудження надгробного памятника).

Зазначені кошти перераховані відповідачем на розрахунковий рахунок позивача 26.10.2017 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи випискою з рахунку.

Приписами ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року (надалі-Закон № 1961-IV) встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.4 ст.27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та предявлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як встановлено судом, у відповідь на заяву ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування від 05.03.2015 року, відповідачем 27.03.2015 року прийнято рішення про часткове відшкодування понесених позивачем витрат на поховання матері в сумі 5815 грн. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області суду від 22.11.2016 року вказані дії відповідача визнано неправомірними та стягнуто зі страховика на користь позивача решту понесених ним витрат на спорудження надгробного пам»ятника у сумі 8010 грн.

У відповідності до ст. 36.5 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов»язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Частиною першою ст.624 ЦК України передбачено, що в разі якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків.

ОСОБА_7 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку(штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов»язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом ч.2 ст. 551 ЦК України).

Статтею 992 ЦК України передбачено зобов»язання страховика сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати.

Таким чином пеня-це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення зобов»язання й до того дня, доки зобов»язання не буде виконано.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені).

Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові.

Приймаючи до уваги наведене, а також те, що зобов»язання з виплати позивачу страхового відшкодування фактично виконано відповідачем лише 26.10.2017 року, суд приходить до висновку про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності в частині позовних вимог що стосуються стягнення пені за прострочення строків виплати страхового відшкодування і вказані вимоги підлягають до задоволення.

Враховуючи, що дата узгодження розміру страхового відшкодування відсутня, то вданому випадку пеню слід розраховувати після завершення 90 днів з часу звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, тобто з 05.06.2015 року.

Сума пені, з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати), яка відбулась з вини страховика, від суми боргу в розмірі 8010 грн. за період з 05.06.2015 року по день отримання страхового відшкодування 26.10.2017 року з розрахунку представленого позивачем становить 6953,34 грн.(пеня = сума заборгованості/100% х подвійна ставка НБУ% / 365 днів х кількість днів у періоді, де кількість днів прострочення становить 874).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

ОСОБА_7 зі статтею 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ОСОБА_7 зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається у грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить договір про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Таким чином, правовідношення в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов»язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов»язанням.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2018 року у справі № 149/344/15-ц.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі №6-49цс12 від 06 червня 2012 pоку, який у правовій позиції у даній справі вказав, що зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку с грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України.

Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин і відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди с відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Стаття 625 ЦК розміщена у розділі «Загальні положення про зобов»язання» книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов»язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов»язань.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов»язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

ОСОБА_7 зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової(матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов»язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

З урахуванням того, що на правовідносини, що склалися між сторонами у справі поширюється дія ч.2 статті 625 ЦК України, яка встановлює компенсаторний механізм у зв'язку із простроченням виконання зобов'язання, ОСОБА_3 «СК «Провідна» зобов'язане сплатити позивачу інфляційні втрати за весь час прострочення виплати страхового відшкодування, а також три проценти річних від простроченої суми страхового відшкодування.

ОСОБА_7 наданого позивачем розрахунку 3% річних за період з 05.06.2015 року по 26.10.2017 року становить 575 грн. (С х 3% х Д:365:100, де С сума заборгованості, Д кількість днів. 3% річних від простроченої суми складатиме: 8010 х3%х874(кількість днів, яка заявлена позивачем у позовних вимогах):365:100= 575,00 грн.

Інфляційне збільшення боргу за період з березня 2015 року по жовтень 2017 року становить 2133,80 грн.(сума боргу х процент інфляції-сума боргу).

При цьому судом враховано, що три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання може бути стягнуто з страхової компанії лише у випадку звернення потерпілого у страхову компанію (в даному випадку факт звернення 05.03.2015 року ОСОБА_1 до страхової компанії ніким не оспорюється), згідно позиції викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 року у справі № 463/2529/15-ц.

ОСОБА_7 ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позивач довів належними, допустимими та достатніми доказами викладені в позові обставини, а тому в даному випадку має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_3 «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 пені за прострочення строків виплати страхового відшкодування у сумі 6953,34 грн., 2133,80 грн.-інфляційних втрат та 575 грн.-3% річних грн.

В силу ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 509, 526, 625, 979, 1166 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (01032,м.Київ, вул. Т.Шевченка,37/122, ) на користь ОСОБА_1(46024, м.Тернопіль, вул.Тарнавського,22/97, ідентифікаційний номер: НОМЕР_6) 6953(шість тисяч дев»ятсот п»ятдесят три) гривні 34 коп. пені, 2133(дві тисячі сто тридцять три) гривні 80 коп. інфляційних втрат та 575(п»ятсот сімдесят п»ять) грн. 3% річних за прострочення строків виплати страхового відшкодування.

Стягнути з з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (01032,м.Київ, вул. Т.Шевченка,37/122, ) в дохід держави 640 грн. судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_8