ЗАПОРІВЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/461/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, ОСОБА_4, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання незаконним та скасування рішення Запорізької міської ради,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, ОСОБА_4, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання незаконним та скасування рішення Запорізької міської ради.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням товариського суду 7-го участку Ленінського району від 15.05.1976 року був визначений порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 за фактичним користуванням - ОСОБА_5 виділено земельну ділянку №1 площею 597 кв.м. Земельну ділянку V - прохід вдовж будинку АДРЕСА_1 довжиною 16,70 м, шириною 1,20 м затверджено у спільному користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 У будинку АДРЕСА_2 мешкав ОСОБА_8, який отримав суміжну земельну ділянку у 1947 році на підставі договору про право забудови від 03.12.1947р. Згідно довідки товариського суду від 27.05.1976р. земельна ділянка АДРЕСА_1 мала в ширину 19 м 60 см з боку АДРЕСА_1. Згідно викопіровки з генерального плану міста Запоріжжя від 22.06.1976р. земельна ділянка АДРЕСА_2 мала в ширину 20 м з боку АДРЕСА_1 та додаткові 30 см самовільно зайнятої ділянки. У 1983 році ОСОБА_8 помер. Договір про право забудови від 03.12.1947р. припинив дію на підставі ст. 331 ЦК УРСР 1992р. Після його смерті ОСОБА_4 користувався земельною ділянкою без переоформлення права користування на себе, переоформив будівлю тільки через 25 років згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.2008р. Оскільки ОСОБА_4 не оформлював права користування, не був користувачем цієї ділянки, безоплатна передача такої земельної ділянки такій особі не допускається.

22.06.2011р. ОСОБА_4 звертався до позивача з усною претензією про те, що він бажає розширити свої володіння з боку будинку АДРЕСА_1. У 2014 році ОСОБА_4 приватизував земельну ділянку під самі господарські споруди будинку АДРЕСА_1, внаслідок чого стало неможливим їх обслуговування, без урахування порядку користування, встановленого рішенням товариського суду 7-го участку Ленінського району від 15.05.1976 року.

Приватизації передувала процедура виготовлення проекту відведення земельної ділянки, при цьому всупереч вимог ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами не відбувалося. У 2010 році ОСОБА_4 звертався до матері позивача - ОСОБА_9 з пропозицією погодити межі земельних ділянок, на що отримав відмову. У 2014 році ОСОБА_4 узгодив межі земельних ділянок лише з трьома із чотирьох землекористувачів будинку АДРЕСА_1.

В порушення Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 №376, встановлення меж земельних ділянок в натурі не відбувалось. ОСОБА_4 згідно з ч.3 ст. 158 ЗК України не звертався до органів місцевого самоврядування з приводу відмови ОСОБА_9 узгодити межі земельних ділянок або акт прийомки-передачі межових знаків.

Оскільки встановлення меж земельних ділянок в натурі не відбувалось, в порушення вимог закону Запорізька міська рада передала у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2 без визначення та відновлення меж земельних ділянок, без погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, через що стало неможливим обслуговування будівель на його земельній ділянці.

З урахуванням наведеного просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Запорізької міської Ради від 05.03.2014 № 21/85 повністю.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представником Запорізької міської ради надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду є таким, що відповідає нормам чинного матеріального та процесуального права. Позивачем не доведено, що його права яким-небудь чином порушуються, він не має об'єктів нерухомості по АДРЕСА_1. Позивач на час оформлення земельної ділянки у власність не був власником сусідньої земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_2. На теперішній час він також не є власником сусідньої земельної ділянки, тобто ним не доведено, що право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 будь яким чином зачіпає інтереси позивача. Позивачем не доведено, що були порушення у землекористуванні з боку власника земельної ділянки ОСОБА_4, який отримав у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у встановленому законом порядку, рішення міської ради прийнято у відповідності до норм чинного законодавства. Оскільки ОСОБА_4 законно отримав земельну ділянку, він не може бути позбавлений цього права. На підставі вищевикладеного вважає заявлені вимоги позивача ОСОБА_3 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_4, скориставшись своїм правом також надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивачем не вказано, які конкретно його права порушені, не надано ніяких доказів, не проведена інвентаризація, ні будівельно-технічна експертиза земельної ділянки буд.АДРЕСА_1. Відсутність будь-яких порушень з боку відповідача підтверджено рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 червня 2013 року. Посилаючись на викладене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його права володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_1 внаслідок прийняття Запорізькою міською радою рішення №21/85 від 05.03.2014 року про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Зазначений висновок суду є правильним і таким, що узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Ленінського райвиконкому м.Запоріжжя №18 від 20.05.1947р. ОСОБА_8 була надана земельна ділянка площею 1175 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2, про що був укладений договір №651 від 03.12.1947р.

Актом Ленінського райкомунгоспу м.Запоріжжя від 23.04.1948р. була зроблена нарізка вказаної земельної ділянки з встановленням меж з північної та південної сторін шириною по 20 метрів, з західної та східної сторін довжиною по 58,75 кв.м.

Зазначений розмір земельної ділянки підтверджується генпланом садибної ділянки АДРЕСА_2 власника ОСОБА_8 від 24.07.1949р.

Земельна ділянка АДРЕСА_2 межує з ділянкою АДРЕСА_1.

Земельна ділянка АДРЕСА_2 площею 1175,2 кв.м. на підставі рішення виконкому від 25.11.1954 р., протокол №765, була зареєстрована ЗМБТІ за ОСОБА_8, реєстровий №22679/152 від 02.07.1955р.

Згідно викопіювання з плану м. Запоріжжя на ділянку по АДРЕСА_2 від 22.06.1976р. ширина земельної ділянки з півдня та півночі повинна бути по 20 м, а з боку ділянки АДРЕСА_1 є захват продовж його межі на 8,81 м, шириною 0,30 м.

На виконання заяви ОСОБА_8 був зроблений перемір його земельної ділянки та встановлено, що зі сторони АДРЕСА_1 ширина значилась 19,60 м замість 20,00 м, а згідно викопіювання з генплану будівництва ширина повинна бути 20 м, про що видано довідку товариського суду від 27.05.1976р.

Рішенням товариського суду дільниці №7 від 15.05.1976р., на яке посилаються сторони, узгоджувались межі та розміри земельних ділянок співвласників будинку АДРЕСА_1. З урахуванням технічної експертизи здійснено розділ земельної ділянки АДРЕСА_1 за фактичним користуванням співвласників будинку, при цьому ОСОБА_5 виділено земельну ділянку № 1 площею 597 кв.м. Земельну ділянку V - прохід вдовж будинку АДРЕСА_1 довжиною 16,70 м, шириною 1,20 м, затверджено у спільному користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір у вищезазначеній справі не стосувався меж та розмірів суміжних земельних ділянок АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1, власник будинку АДРЕСА_2 та землекористувач відповідної земельної ділянки ОСОБА_8 не був стороною у цій справі.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.11.1985р. після смерті ОСОБА_8 власником 13/25 частин будинку АДРЕСА_2 стала ОСОБА_11 ОП ЗМБТІ були внесені відповідні зміни щодо реєстрації за ОСОБА_11 земельної ділянки АДРЕСА_2.

Наразі відповідачу у справі ОСОБА_4 належить 12/25 частин житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі рішення народного суду Ленінського району м. Запоріжжя від 12.12.1995р. і 13/25 частин - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.2008р. після смерті матері ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Земельна ділянка АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі Запорізької міської ради №21/85 від 05.03.2014, що підтверджено Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно номер 20732499 від 18.04.2014, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Судом вірно встановлено, що підстави та порядок одержання земельних ділянок у власність громадянами визначено нормами ст. ст. 116, 118 Земельного Кодексу України.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю.

Згідно зі ст. 12 ЗК питання розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст. 91, 96, 103 Земельного кодексу України).

Статтею 155 Земельного кодексу України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права і свободи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно із ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Судом вірно встановлено, що 18.11.2013 року ОСОБА_4 звернувся до Запорізької міської ради із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Рішенням Запорізької міської ради від 05.03.2014р. №20 «Про затвердження Переліку проектів рішень Запорізької міської ради з питань затвердження землевпорядної документації» було затверджено, зокрема, згідно з додатком, пунктом 84 рішення «Про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_2 (площею 0,1000 га)».

Рішенням Запорізької міської ради №21/85 від 05.03.2014 «Про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_2» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_2 ОСОБА_4

Передано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,1000 га (землі житлової і громадської забудови; для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

ОСОБА_3 позов пред'явлено до Запорізької міської ради, ОСОБА_4 і предметом оскарження є вищезазначене рішення Запорізької міської ради №21/85 від 05.03.2014.

Підставою незаконності рішення Запорізької міської ради №21/85 від 05.03.2014 «Про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_2» позивач зазначає непогодження меж земельної ділянки з ОСОБА_9 та/або з ним.

Встановлено, що ОСОБА_4 затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, яка є суміжною з земельною ділянкою АДРЕСА_1, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1, частина якого належна свого часу ОСОБА_6 і перейшла в порядку спадкування до ОСОБА_9 - матері позивача.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 Згідно довідки голови квартального комітету №35 від 19.12.2011р. ОСОБА_9 була зареєстрована і проживала по АДРЕСА_1 з 07.12.1988р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 За вказаною адресою разом з ОСОБА_12 ніхто не проживав і не був зареєстрований.

Згідно копії спадкової справи, ОСОБА_3 у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті матері, на підставі поданої у встановлений законом строк заяви ОСОБА_3 Другою Запорізькою державною нотаріальною контрою заведена спадкова справа №343 за 2011 рік після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 До складу спадкового майна увійшли дивіденди, недоотримана пенсія, а також частина житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою нотаріальної контори №6229/02-14 від 18.11.2011р.

На дивіденди та недоотриману пенсію 06.03.2012р. ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом. На частину житлового будинку АДРЕСА_1 свідоцтво про право на спадщину на теперішній час не видано, копія спадкової справи не містить будь-яких правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивачем не надано суду документів, на підставі яких набувалося право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 його матір'ю ОСОБА_9

Оскаржуваним рішенням Запорізької міської ради №21/85 від 05.03.2014 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_2 ОСОБА_4

Встановлено межі та затверджено розмір земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,1000 га за рахунок земельної ділянки, розмір якої зареєстрований в орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» згідно з планом.

Землевпорядною організацією ФОП ОСОБА_13 розроблена технічна документація щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в повному обсязі.

У матеріалах землевпорядної документації знаходиться кадастровий план, де вказані обмеження та перелік об'єктів нерухомого майна.

Згідно кадастрового плану, із земельною ділянкою АДРЕСА_2 суміжно розташовані ділянки по АДРЕСА_3, по АДРЕСА_4 і по АДРЕСА_1.

Складовою частиною даної документації є акт погодження меж землекористування, який містить підписи суміжних землекористувачів та завірений відповідно до законодавства.

Як зазначено у акті погодження меж землекористування, що посвідчений головою квартального комітету Трегубніковою Є.С. 05.03.2013, межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 погоджені землекористувачами суміжних земельних ділянок, в тому числі по АДРЕСА_4 - ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, по АДРЕСА_1 - ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20

Процедура узгодження зовнішніх меж земельної ділянки під час виготовлення документів для набуття права власності на земельну ділянку має на меті забезпечення усунення будь-яких спорів між суміжними землекористувачами щодо меж їхніх земельних ділянок, перш ніж вони набудуть право власності на земельні ділянки.

Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування; власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Для визначення та відновлення меж земельних ділянок проводиться кадастрова зйомка землі, яка включає, зокрема, і погодження меж землі ділянки з суміжними власниками та землекористувачами (ст.198 ЗК України).

З положень ст.198 ЗК України не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося.

Суд правильно встановив, що на час погодження меж землекористування мати позивача ОСОБА_9 померла, ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживав, прийняв спадщину після смерті матері, подавши заяву до нотаріальної контори, однак не оформив спадкові права на нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Зазначеними обставинами зумовлено те, що міська рада затвердила технічну документацію за погодженням трьох землекористувачів суміжної ділянки АДРЕСА_1, а не за наявності відмови у погодженні зовнішніх меж землекористування.

При цьому було враховано, що у березні 2013 року ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1, посилаючись в обґрунтування позову на те, що ОСОБА_4 на власний розсуд змінив межі земельних ділянок, встановив новий паркан, зменшивши прохід до будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2013р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.08.2013р., не було встановлено зміни меж земельних ділянок, у задоволенні позову відмовлено.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним у справі доказам, достатньо повно встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено порушення його прав щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_1 внаслідок прийняття Запорізькою міською радою рішення №21/85 від 05.03.2014 про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_2, з урахуванням вимог ч.2 ст. 152 ЗК України, за змістом якої захисту підлягають лише порушені права власника земельної ділянки або землекористувача.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: