Справа № 317/658/17
№/п2/317/18/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ГРОМОВОЇ І.Б.,

при секретарі Коваль В.В.

за участю представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про стягнення невиплаченої заробітної плати, остаточного розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, видачі трудової книжки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про стягнення невиплаченої заробітної плати, остаточного розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, який уточнювався в останнє 03.05.2018 року.

В обґрунтування позову зазначено,що в період з 10.11.2010р. по 09.11.2015р. позивач обіймав посаду голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

09.11.2015 року, відповідно до ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", на посаду голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області було обрано ОСОБА_4, що затверджено рішенням Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, а ОСОБА_3 було звільнено з посади у звязку з припиненням повноважень посадової особи відповідно до п. 5 ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Як зазначив позивач ОСОБА_3, в день звільнення з ним не було здійснено розрахунку та не видано трудової книжки. На даний час за Григорівською сільською радою Запорізького району Запорізької області рахується заборгованість позивачу ОСОБА_3 в розмірі 5931,72 гривень заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку та 125 646,93 гривень середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку, а саме за період з 10.11.2015р. по 02.05.2018р. На підставі вищевикладеного ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд стягнути зазначені суми з відповідача та зобовязати відповідача видати ОСОБА_3 належним чином оформлену трудову книжку.

Позивач ОСОБА_3 зявився в судове засідання разом із представником ОСОБА_1, сторона позивача підтримали уточнену позовну заяву від 03.05.2018 року в повному обсязі та просили суд її задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_2 також зявився в судове засідання та пояснив, що дійсно позивач працював на посаді голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області в період, який був зазначений в позові та при звільнені ОСОБА_3 не отримав розрахунок по заробітній платі, за невідомих представнику причин. Крім того, представник відповідача вказав, що факт того, що з ОСОБА_3 не був здійснений розрахунок при звільнені сільською радою визнається, однак проти задоволення позову заперечував.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення №1 першої сесії шостого скликання Григорівської сільської ради від 10.11.2010 року ОСОБА_3 був обраний на посаду голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Згідно рішення №1 першої сесії сьомого скликання Григорівської сільської ради Запорізького районного Запорізької області від 09.11.2015 року на посаду голови Григорівскої сільської ради був обраний ОСОБА_4

Тобто з вищевикладених документів вбачається, що позивач ОСОБА_3 обіймав посаду голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області в період з 10.11.2010 року по 09.11.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки визначені ст. 116 КЗпП України.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, проводиться в день звільнення.

Згідно зі ст.94 КЗпП України, ст.ст.1, 2 Закону України « Про оплату праці» заробітною платою вважається винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Як було зазначено стороною позивача та фактично визнано стороною відповідача, при звільнені з ОСОБА_3 Григорівською сільською Запорізького району Запорізької області не був здійснений розрахунок по заробітній платі та всіх належних виплат відповідно до ст. 116 КЗпП.

10.11.2015 року на імя голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_4, ОСОБА_3 було направлено рекомендованого листа з проханням провести з ним остаточний розрахунок та видати йому трудову книжку

Вказаний лист був отриманий 12.11.2015 року посадовою особою Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про свідчить відповідь УДПП «Укрпошта» від 17.06.2016 року №26-14-293, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 42 "Про місцеве самоврядування в Україні", сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Згідно з вимогами ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом також було встановлено, що згідно з довідки щодо заробітної плати ОСОБА_3 за листопад 2015 року та компенсації за невикористану щорічну відпустку вбачається, що в Григорівській сільській раді відсутній табель обліку відпрацьованого часу у листопаді 2015р., який мав бути підписаний ОСОБА_3 як головою Григорівської сільської ради.

Григорівською сільською радою було надано табель обліку робочого часу за період з 01.11.2015 року по 31.11.2015 року з зазначенням дати заповнення - 23.11.2015 року із зазначенням робочого часу працівників ради архіваріуса ОСОБА_5, касира ОСОБА_6, прибиральниці ОСОБА_7, інспектора з військового обліку ОСОБА_8 за період з 01.11.2015 року по 09.11.2015 року включно. Тобто в цій частині довідка про необхідність ще одного табелю обліку робочого часу за період з 01.11.2015 року по 09.11.2015 року не відповідає ані вимогам чинного законодавства, ані наданому відповідачем документу.

До суду також було надано довідку Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу, від 14.04.2017 р., відповідно до якої ОСОБА_3 було нараховано та мало бути сплачено 5 931,72 грн. Дану інформацію було надано Григорівською сільською радою як роботодавцем до Пенсійного фонду, із вказаної суми було сплачено збір на загальнообовязкове пенсійне страхування.

Крім того, суд зазначає, що в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_9, як пояснив, що в листопаді 2015 року обіймав посаду виконуючого обов'язки головного бухгалтера Григорівської сільської ради, при звільненні ОСОБА_3 було обраховано всі належні до виплати кошти, що було відображено і в інформації, поданій до Пенсійного фонду України. Проте фактичний остаточний розрахунок при звільненні ОСОБА_3 не було проведено за особистим розпорядженням голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_4

Рішенням Конституційного Суду України і від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснено, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний видати належним чином оформлену трудову книжку, виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Факт невидачі трудової книжки при звільненні ОСОБА_3 і по день розгляду справи було встановлено в судовому засіданні під час огляду Журналу обліку трудових книжок, наданого представником відповідача. Згідно вказаного Журналу вбачається, що під записом №63 вказане прізвище позивача ОСОБА_3, у стовпчику «отримано сільською радою» стоїть дата 11.01.2011 року, а стовпчик «дата видачі трудової книжки» порожній, ніяких відміток не має.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Суду стороною позивача був наданий розрахунок. Із вказаного розрахунку вбачається, що розмір заробітної плати за вересень 2015 року у довідці щодо заробітної плати за 2015 рік, наданій Григорівською сільською радою та Пенсійним фондом України становить 4 856,00 грн.

Згідно наданих стороною відповідача в судових засіданнях довідок та табелю обліку робочого часу в жовтні 2015 року позивачем ОСОБА_3 було фактично відпрацьовано 10 днів, решту робочого часу позивач перебував у відпустці.

Загальна виплачена сума в жовтні 2015 року склала 3 519,27 грн., з яких : 1900,73 грн. - оплата відпустки, а 1618,54 грн. - заробітна плата за фактично відпрацьований час.

Кількість робочих днів у вересні 2015р. і у жовтні 2015р. складала по 22 робочих дні.

Таким чином середня заробітна плата на момент звільнення ОСОБА_3 обраховується таким чином: (4856,00+1618,54):32р.д. = 202,33 грн. за 1 робочий день.

Виходячи з цієї суми за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_3, тобто за період з 10.11.2015 по 02.05.2018р., тобто за 621 робочий день, Відповідач має сплатити 125 646,93 грн. (621 день * 202,33 грн.).

Однак суд не може погодитись з формулюванням позивача ОСОБА_3 позовної вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача «...середній зарабіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку», оскільки днем фактичного розрахунку буде вважатись день виконання вказаного рішення суду. Суд не може визначити конкретну дату в такому випадку, а тому вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні по дату, яка зазначена в уточненій позовній заяві по 02.05.2018 року

Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню

Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом було прийнято рішення про задоволення позову ОСОБА_3 частково але при цьому ціна позову не була змінена, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму судового збору в розмірі, який був встановлений ЗУ «Про судовий збір» не момент звернення позивача до суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 47, 94, 115, 116, 117, 223 КЗпП України, ст.ст. 3,4, 11, 76-84, 89, 90, 141, 258, 259, 263, 265, 265, 268, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про стягнення невиплаченої заробітної плати, остаточного розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку задовольнити частково

Стягнути з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (код ЄРДПОУ 25218533) на користь ОСОБА_3,. (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: Запорізька область Запорізький район, с.Веселянка, вул. Ювілейна,23) невиплачену заробітну плату за листопад 2015 року та суми, що належать працівникові від підприємства, установи, організації при звільненні: невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 5 931,72 гривень (пять тисяч девятсот тридцять одна гривня 72 копійки).

Стягнути з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (код ЄРДПОУ 25218533) на користь ОСОБА_3,. (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: Запорізька область Запорізький район, с.Веселянка, вул. Ювілейна,23) середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 10.11.2015 року по 02.05.2018 року що складає 125 646,93 гривні (сто двадцять пять тисяч шістсот сорок шість гривень 93 копійки).

Зобовязати Григорівську сільську раду Запорізького району Запорізької області видати ОСОБА_3 належним чином оформлену трудову книжку.

Стягнути з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (код ЄРДПОУ 25218533) на користь держави суму судового збору в розмірі 1600,00 гривень (одна тисяча шістсот гривень 00 копійок)

В іншій частині позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення щодо стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п. п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 11.05.2018 року.

Суддя І.Б.ГРОМОВА