Постанова

Іменем України

05 грудня2018 року

м. Київ

справа № 604/7/17

провадження № 61-31215 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач -Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Підволочинського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2017 року у складі судді Сташківа Н. Б. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 08 серпня 2017 року у складі колегії суддів:

Хоми М. В., Костіва О. З., Ткача З. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 02 листопада 2015 року між

ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ 014/299-СП, за умовами якого банк надав відповідачеві кредит у розмірі 125 000, 00 грн із сплатою за користування кредитом 25 процентів річних, з кінцевим терміном повернення 31 жовтня 2017 року.

У зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, 29 вересня 2016 року на адресу позичальника було направлено вимогу за вих. № 3/9353 про дострокове повернення кредиту та сплати процентів у шістдесятиденний строк з дня отримання зазначеної вимоги, а відтак з 30 листопада 2016 року банк набув право стягнути усі кошти у межах зобов'язань позичальника за кредитним договором № 014/299-СП від

02 листопада 2015 року, розмір заборгованості за яким на дату направлення відповідної вимоги становив 103 238,31 грн.

Посилаючись на наведене, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, ПАТ «КБ «Хрещатик» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 014/299-СП від 02 листопада 2015 року станом на

17 лютого 2017 року у розмірі 95 459,40 грн, з яких: 90 338,99 грн прострочена заборгованість за кредитом; 990,02 грн строкова заборгованість за відсотками, 1 039,50 грн пеня за прострочення сплати кредиту, 3 090,89 грн інфляційні втрати.

Заочним рішенням Підволочинського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2017 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Хрещатик» задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, прострочив сплату щомісячних платежів, що призвело до виникнення у нього заборгованості, яка у зв'язку з частковим погашення боргу станом на 17 лютого 2017 року становить 95 459,40 грн, а тому позовні вимоги ПАТ «КБ «Хрещатик» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню.

Ухвалою Підволочинського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Підволочинського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2017 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 08 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Підволочинського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/299-СП від 02 листопада 2015 року, станом на 17 лютого 2017 року є обгрунтованим, позивачем ураховано часткове погашення відповідачем кредитної заборгованості 19 січня 2017 року та

01 лютого 2017 року. Здійснені відповідачем платежі на погашення заборгованості 27 лютого 2017 року та 01 березня 2017 року, хоча і не включені у розрахунку заборгованості станом на 27 лютого 2017 року, проте, як зазначив представник ПАТ «КБ «Хрещатик», зараховані на погашення заборгованості відповідача, яка станом на 03 березня 2017 року становить 66 210,67 грн.

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, у якій заявник просив скасувати заочне рішення Підволочинського районного суду Тернопільської області від 16 березня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 08 серпня 2017 року, справу направити на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди безпідставно задовольнили вимоги ПАТ «КБ «Хрещатик» про стягнення заборгованості за кредитним договором за відсутності у матеріалах справи належного розрахунку заборгованості, здійсненого з урахування погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором здійснених ним 19 січня 2017 року на суму 27 000,00 грн, 01 лютого 2017 року - 3 000 грн, 27 лютого 2017 року - 23 760,00 грн, 01 березня 2017 року - 2 276,60 грн. Вказував на те, що надані позивачем розрахунки не містять відомостей щодо черговості зарахування сплачених відповідачем сум, що унеможливлює встановлення дійсної суми заборгованості за кредитним договором, оскільки із сплачених відповідачем 27 000 грн та 3 000 грн на погашення заборгованості зараховано лише

12 886,48 грн та 12,84 грн.З урахуванням наведеного вважав, що суди не встановили фактичні обставини справи, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Станом на момент розгляду справи відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

29 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє у межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 02 листопада 2015 року між

ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ 014/299-СП, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 125 000,00 грн із сплатою 25 процентів річних за користування кредитом, з кінцевим терміном його повернення - 31 жовтня 2017 року.

Відповідно до пункту 5.2.4. кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, та вважати кінцевим строком користування кредитом та сплати процентів шістдесят перший день після направлення такої вимоги банку, що є підставою для стягнення усіх коштів у межах зобов'язань позичальника за кредитним договором у встановленому чинним законодавством порядку.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, 27 вересня 2016 року ПАТ «КБ «Хрещатик» направив ОСОБА_1 вимогу № 3/9353 про усунення порушень умов кредитного договору, якою повідомив позичальника про наявність простроченої заборгованості у розмірі 40 636,07 грн та необхідність її погашення у шістдесятиденний строк з дня отримання зазначеної вимоги. У разі непогашення простроченої заборгованості на шістдесят перший день після направлення вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, строк користування кредитом та сплати процентів вважається таким, що сплив, що є підставою для стягнення всіх коштів у межах зобов'язань позичальника за кредитним договором.

Зазначене свідчить про те, що ПАТ «КБ «Хрещатик» скористався правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України та умовами кредитного договору, та про сплив строку кредитування 30 листопада 2016 року.

Згідно наданого ПАТ КБ «Хрещатик» розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 15 грудня 2016 року заборгованість за кредитом становила 103 238,31 грн та була зменшена з урахуваннням часткового погашення заборгованості позичальником станом на 17 лютого 2017 року до 95 459,40 грн, з яких: 90 338,99 грн прострочена заборгованість за кредитом; 990,02 грн строкова заборгованість за відсотками, 1 039,50 грн пеня за прострочення сплати кредиту, 3 090,89 грн інфляційні втрати.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «КБ «Хрещатик» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/299-СП від 02 листопада

2015 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконав, доказів протилежного до суду не надав, а тому вимоги ПАТ «КБ «Хрещатик» про стягнення з відповідача кредитної заборгованості, у тому числі процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, є обгрунтованими.

З такими висновками судів попередніх інстанцій у повній мірі погодитися не можна, оскільки після спливу строку кредитування, з урахуванням пред'явленої до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, з 30 листопада 2016 року право позивача на нарахування на суму заборгованості за кредитним договором № 014/299-СП від 02 листопада 2015 року прострочених відсотків на строкову заборгованість, прострочених відсотків на прострочену заборгованість, строкових відсотків на прострочену заборгованість, пені за простроченим кредитом та пені за простроченими відсотками припинилося, оскільки у межах охоронних правовідносин права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначене відповідає висновкам, яких дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження

№ 14-10 цс 18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Перевіряючи правильність, наданого ПАТ КБ «Хрещатик» розрахунку суми заборгованості за кредитним договорам № 014/299-СП від 02 листопада

2015 року, суди першої таапеляційної інстанції виходили, у тому числі із правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від

02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, від якого у подальшому відступила ВеликаПалата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10 цс18).

Відповідно до пункту 4.13 кредитного договору, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі із суми, що поступила, вимоги банку погашаються у такій черговості: витрати банку, пов'язані з одержанням виконання; пені за порушення строків сплати прострочених процентів; прострочені проценти; строкові проценти за користування кредитом; пеня за порушення строків погашення кредиту; прострочені зобов'язання по погашенню кредиту; строкові платежі у погашення основної суми боргу.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо безпідставного нарахування ПАТ КБ «Хрещатик» після спливу строку кредитування процентів за користування кредитом та пені, у тому числі зарахування на їх погашення коштів внесених відповідачем 19 січня 2017 року на суму 27 000,00 грн та 01 лютого 2017 року - 3 000 грн заслуговують на увагу. Суди зазначеного не перевірили, а тому їх висновки про правильність наданого ПАТ КБ «Хрещатик»розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 17 лютого 2017 року є передчасними.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій достовірно не з'ясували розмір заборгованості за кредитним договором № 014/299-СП від 02 листопада 2015 року, не перевірили періоду, за який нараховано проценти за користування кредитними коштами та пеню за прострочення сплати кредиту, не встановили чи відповідає нарахована сума строку кредитування та чи підлягає ця сума стягненню з відповідача у повному обсязі, а тому оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть вважатися законними та обгрунтованими, такими, що відповідають основоположним засадам цивільного судочинства.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про неврахування судами при вирішення спору внесених ним платежів на погашення кредитної заборгованості від

27 лютого 2017 року та від 01 березня 2017 року, не мають правового значення для вирішення спору, оскільки позивачем заявлялися вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 17 лютого 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.

Керуючись статями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Підволочинського районного суду Тернопільської області від

16 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від

08 серпня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик