П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м.Маріуполь

Єдиний унікальний номер 221/2456/18

Номер провадження 22-ц/804/666/18

Донецький апеляційний суд у складі суддів: Ткаченко Т.Б. (суддя -доповідач),

Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.,

секретар - Герасимова Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03 жовтня 2018 року, у складі судді Безрук Т.В., повний текс рішення складений 08 жовтня 2018 року,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», назва якого змінена на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», назва якого змінена на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк), звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_3, в якому просило стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 96253,20 грн. за кредитним договором б/н від 10 листопада 2011 року,що складається із заборгованості за кредитом 7781,01 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 80812,51 грн., заборгованості за пенею та комісією 2600,00 грн., штрафів в сумі 500 грн.(фіксована частина) та 4559,68 грн. (процентна складова), та у відшкодування судових витрат 1762,00 грн.

В обґрунтування позову Банк зазначив, що відповідно до укладеного договору, ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40%на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач взяла на себе зобов'язання на умовах договору та у визначені договором строки повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах передбачених Договором, та Умовами та правилами надання банківських послуг. В порушення умов кредитного договору, відповідач не виконала свої зобов'язання, в наслідок чого станом на 28 лютого 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 96253,20 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 03 жовтня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 10.11.2011 року відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк», подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову Банку та стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги Банк зазначає, що відповідач, наполягаючи на застосуванні строку позовної давності, не надав суду інформацію про строк дії платіжної картки, зазначив його усно, а суд не роз'яснив право заявити клопотання про витребування у відповідача цієї інформації. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами того, що не користувався платіжною карткою і не здійснював платежі у порушення заборгованості. Позивач з поважної причини не надав інформацію про строк дії виданої платіжної картки, оскільки не був обізнаний про розгляд судом необґрунтованого доказами клопотання відповідача про застосування наслідків позовної давності, строк дії якої по 31 липня 2015 року. Відповідач періодично здійснювала платежі на погашення заборгованості як під час дії строку платіжної картки, так і після спливу цього строку.

Cтороною відповідача не спростований той факт, що відповідач 18 квітня 2015 року здійснила платіж під час дії платіжної картки, а позивач звернувся до суду з даним позовом 16 квітня 2018 року, про шо свідчить накладна поштового оператора «Меркурій» та реєстр позовів № 8872316 від 15 квітня 2018 року. При цьому, судом неправильно зазначена дата звернення позивача з даним позовом 23 квітня 2018 року, виходячи з дати реєстрації позову канцелярією суду.

Відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності відповідача ОСОБА_3, яка належним чином повідомлена про, дату, час і місце судового розгляду справи, телефонограмою, про що свідчить запис в книзі телефонограм апеляційного суду за № 588 (а.с. 95, 96).

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, однак відповідно до положень ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача - Малервейн М.С. пояснила, що у позивача виникла заборгованість за кредитом та процентами на поточну заборгованість 6867,87 грн. та на прострочену заборгованість 913,14 грн. Позивач у встановлений законом строк позовної давності звернувся до суду з даним позовом, оскільки остання кредитна картка, яку отримала відповідач, діяла до 31 липня 2015 року, останній платіж в межах строку дії кредитної картки відповідач здійснила, а Банк звернувся до суду з позовом 16 квітня 2018 року. Право Банку на односторонню зміну відсоткової ставки передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг та про зміну Тарифу. Відповідач зобов'язана була отримувати виписку банку по картковому рахунку, відкритому на її ім'я. Періодичність отримання відповідачем виписок Умовами та правилами не врегульовано, даних про направлення відповідачу SМS - повідомлення про зміну тарифу у позивача немає. Пояснила також, що Банк нараховував відповідачу , відповідно до умов договору, пеню, розмір якої відображений в розрахунку в графі: сума комісії та пені. Внесені відповідачем суми на погашення заборгованості з 18 квітня 2015 року по 15 січня 2016 року, відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості, не зараховані на погашення заборгованості, при цьому 15 січня 2016 року не зарахована на погашення заборгованості сума 199,89 грн., повинні бути зараховані на погашення відсотків за користування кредитом.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача- Малервейн М.С., яка просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову Банку, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню з наступних підстав.

Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 листопада 2011 року між сторонами у справі укладено Договір №б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору, позичальник зобов'язався повернути кредит у розмірі та у строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Кредитний договір між сторонами було укладено у спосіб подання письмової згоди відповідача на надання відповідної платіжної картки, видачі позивачем відповідачеві такої картки, та ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов'язання для сторін по справі.

Позивач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві обумовлену сторонами грошову суму шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

У порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, прострочив повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість на загальну суму 96253,20 грн., з яких заборгованість за кредитом 7781,01 грн., за процентами за користування кредитом - 80812,51 грн., за пенею та комісією 2600 грн., також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн.- штраф (фіксована частина), 4559,68 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього для місяця дії картки.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом, суд дійшов висновку, що строк позовної давності за основними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом сплинув 10 листопада 2017 року, виходячи з того, що строк дії платіжної картки сплив 10 листопада 2014 року.

З огляду на те, що строк дії картки, що відповідає строку дії договору, та закінчується 10 листопада 2014 року, і договором не встановлений розмір процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, розмір процентів за користування кредитом після спливу визначеного у договорі строку їх повернення визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені і комісії, штрафів, суд виходив з того, що відповідач зареєстрована та мешкає в населеному пункті, на території якого здійснювалась антитерористична операція, та що позивач, відповідно до положень ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не мав право нараховувати пеню, штрафи за кредитним договором.

З висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом та процентами апеляційний суд не може погодитись з наступних підстав.

Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доками вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Як встановлено судом першої інстанції та це підтверджується матеріалами справи, 10 листопада 2011 року ОСОБА_3 . приєдналася до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Умови), ознайомившись з ними та підписавши відповідну заяву (а.с. 7).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна» з відповідачем були узгоджені умови кредитування, а саме внесення платежів до 25 числа наступного за звітним. Базова ставка за користування кредитом 1,7% на місяць або 20,40% на рік. Обов'язковий щомісячний платіж складає 7% від заборгованості (але не менш ніж 50 грн. та не більше залишку заборгованості). Пеня за несвоєчасне погашення кредиту становить: пеня 1-0,24 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту)+50 грн. одразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; пеня 2 - 0,24 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту)+100 грн. одразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань становить 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Відповідач ознайомлений із зазначеними умовами кредитування під підпис 10 листопада 2011 року (а с. 8).

Таким чином, між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір без номеру від 10 листопада 2011 року відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з базовою процентною ставкою - 1,7 % на місяць, яка нараховується на суму кредитного ліміту із розрахунку 360 днів на рік, або 20,40% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а ОСОБА_3 зобов'язання по виконанню умов договору не виконувала належним чином, що призвело до виникнення заборгованості.

За представленим до позовної заяви позивачем розрахунком заборгованості станом на 28 лютого 2018 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором становить 96253,20 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 7781,01 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 80545,67 грн., заборгованості за комісією 2600 грн., заборгованості по судовим штрафам 5059,68 грн. (а.с.5, 6).

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в заяві та пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг (п.2.1.1.2.1.).

Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та даних по особовому рахунку відповідача ОСОБА_3, 23 березня 2012 року була надана кредитна картка: НОМЕР_2 - з терміном дії до 07.2015 року (а.с. 69, 100, 103, 109 - 112).

Зі справи вбачається, що обставини щодо укладення кредитного договору від 10 листопада 2011 року та отримання кредитної картки НОМЕР_2 відповідачем не спростовуються та підтверджуються паспортними даними, які ОСОБА_3 особисто засвідчувала при укладанні договору, випискою по картковому рахунку, анкетою - заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.7, 33, 109 - 112).

Усні пояснення відповідача в суді першої інстанції про строк дії картки до 10 листопада 2014 року не підтверджуються матеріалами, будь-яких доказів про отримання ОСОБА_3 кредитної картки із зазначеним нею строком картки, матеріали справи не містять.

Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг,- позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Умова ти та правилами надання банківських послуг (пп. 1.1.5.21) передбачено, що у разі непогашення кредиту у строк, процентів і винагороди, заборгованості в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, та на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розмір якої встановлюється у заяві на приєднання до цього Договору.

В апеляційному суді представник позивача зазначила, що за умовами договору, позичальнику за несвоєчасне погашення кредиту та процентів нараховувалась пеня, яка відображена в розрахунку в графі «сума комісії та пені».

Із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг випливає, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 2.1.1.2.11. Умов та Правил надання банківських послуг картка діє до останнього дня місяця, зазначено на лицевій стороні карти, включно.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії виданій ОСОБА_3 картки НОМЕР_2 , сплив 31 липня 2015 року.

Сторони не погоджували графік платежів, отже повну заборгованість за умовами даного кредитного договору відповідач мала сплатити до 31 липня 2015 року.

Зі справи також вбачається, що останній платіж по картці в період дії кредитного договору був здійснений відповідачем 18 квітня 2015 року у сумі 500,00 грн., передостанній - 31 жовтня 2014 року, що не відповідає умовам кредитного договору, оскільки сторони передбачили, що обов'язковий щомісячний платіж складає 7% від заборгованості.

До суду позивач звернувся 16 квітня 2018 року (згідно реєстру № 8872316 поштових відправлень до Волноваського районного суду Донецької області та поштового відбитку) (а.с. 70).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.3, чс.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, враховуючи приписи ст.257 ЦПК України, позивач не пропустив строки для пред'явлення вимог про стягнення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, будь-яких заяв в суді першої інстанції про застосування строку позовної давності в межах трирічного строку, відповідачем зроблено не було. У відзиві на позовну заяву, ОСОБА_3 лише констатувала, що кредитну картку було видано на три роки та строк дії картки закінчився 10 листопада 2014 року, а позов пред'явлений у квітні 2018 року (а.с.49-53).

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 мала право користуватись кредитною карткою до 31 липня 2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом в межах трирічного строку позовної давності з часу закінчення строку дії картки та з часу здійснення відповідачем останнього платежу на погашення кредиту.

Враховуючи, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов'язання, строк дії кредитної картки визначений до 31 липня 2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом 16 квітня 2018 року, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску Банком строку за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом.

З урахуванням викладених обставин, вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 7781,01 коп., яка складається з поточної та простроченої заборгованості відповідно 6867,87 грн. та 913,14 грн., ґрунтуються на нормах матеріального права та підтверджуються належними доказами.

Рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитом 7781,01 грн.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіряючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по процентам, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині, виходячи з наступного.

Встановлено, що з 10 листопада 2011 року між сторонами існували кредитні правовідносини, які передбачали виконання боржником певних дій по поверненню кредитних коштів та оплаті процентів за користування наданим кредитом за кредитною карткою з кінцевим строком дії - липень 2015 року.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості, відповідач з березня 2012 року до 18 квітня 2015 року періодично вносила кошти на погашення заборгованості, але не щомісяця та не в повному обсязі, а також після закінчення строку дії договору, а саме 19 та 23 листопада 2015 року, 15 та 23 січня 2016 року, внесла кошти на погашення кредиту.

Кредитна карта на ім'я ОСОБА_3 була діючою до 31 липня 2015 року, а тому обов'язок відповідача по виконанню умов кредитного договору, за відсутності даних про розірвання цього договору, залишався до вказаної дати.

Враховуючи строк звернення позивача з даними вимогами до суду (16 квітня 2018 року) та строк дії картки (31 липня 2015 року), періодичне внесення відповідачем з початку дії кредитного договору коштів на погашення кредиту та процентів, розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом необхідно провести за період з 11 травня 2012 року (початок виникнення заборгованості за процентами) до 31 липня 2015 року ( строк закінчення дії договору).

При цьому, з розрахунку заборгованості за кредитом наданого позивачем до позову в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися: в період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року, виходячи з процентної ставки 34,80 річних, з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2015 року - 43,20 % річних (а.с.5, 6).

Колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами за межами строку дії кредитного договору та за підвищеною процентною ставкою з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року, є необґрунтованими.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч. 4 цієї статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Дослідивши наданні позивачем Умови та правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає, що зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може бути прийнята до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами (п.1.1.3.2.3, п.1.1.3.1.9) встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по рахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 посилалась на строк закінчення дії картки в листопаді 2014 року, на те, що після закінчення строку дії договору, позивач має право на отримання процентів, розмір яких визначається на рівні облікової ставки НБУ.

При цьому матеріали справи не містять доказів, що відповідач була належним чином повідомлена про зміну тарифного плану та умов обслуговування рахунку, є неспроможними.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати позичальника ОСОБА_3 про зміну відсоткової ставки з 20,40 % до 34,8% з 01 вересня 2014 року, і з 34,8% до 43,20%, починаючи з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам за період з 11 травня 2012 року по 31 липня 2015 року підлягає коригуванню, виходячи із процентної ставки 20,40 % на рік згідно умов договору та в межах строку дії договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором наданого апеляційному суду, виходячи з відсоткової ставки за користування кредитом 20,40 % на рік, розмір заборгованості за процентами станом на 31 липня 2015 року, становить 4824,90 грн.(а.с.107, 108).

При цьому із зазначеного розрахунку вбачається, що відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором здійснені платежі, які не були направлені на погашення заборгованості за кредитом, а саме:18 квітня 2015 року 500 грн., 28 квітня 2015 року - 0,11 грн., 19 листопада 2015 року - 300 грн., 23 грудня 2015 року - 500 грн., 15 січня 2016 року - 199,89 грн. (500 грн. - 300,11 грн).

Згідно ст.534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Отже, внесені відповідачем кошти в сумі 1500 грн. (500 грн. + 0,11 грн. + 300 грн. + 500 грн. + 199,89 грн.= 1500 грн.) підлягають зарахуванню на погашення процентів, та розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який підлягає стягненню з відповідача на користь Банку становить 3324,90 грн. (4824,90 грн. - 1500 грн. = 3324,90 грн.).

Що стосується вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за процентами за період з 01 серпня 2015 року (після закінчення строку дії картки) до 28 лютого 2018 року (в межах позову), то підстави для стягнення заборгованості по процентам за вказаний період відсутні, з урахуванням таких положень матеріального закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до закінчення строку дії кредитної картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 липня 2015 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 31 липня 2015 року, відповідач мала обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за процентами за період з 01 серпня 2015 року по 28 лютого 2018 року, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18 про те, що після закінчення строку дії договору у банка відсутні підстави для отримання процентів, в інший спосіб, ніж встановлено ст.625 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги Банку про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом з 01 серпня 2015 року задоволенню не підлягають.

З урахуванням розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідача, загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 10 листопада 2011 року визначається в сумі 11105,91грн., та складається з заборгованості за кредитом - 7781,01 грн. та заборгованості за процентами - 3324,90 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрована та проживає на території населеного пункту (Донецька область Волноваський район, смт. Благодатне), визначеному у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні штрафу та пені через встановлення мораторію на нарахування штрафу та пені.

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов банку задоволено на 11,5% (11105,91 х 100 : 96253,20), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції 202,63 грн. (1762 х 11,5%) та у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції 303,95 грн. (2643 х 11,5%), а всього з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у відшкодування судового збору підлягає стягненню 506,58 грн.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню, з ухваленням нового рішення в частині позову про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом, за процентами скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 в частині стягнення заборгованості за кредитом, за процентами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОу 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 10 листопада 2011 року, станом на 31 липня 2015 року, яка складається із заборгованості за кредитом 7781 (сім тисяч сімсот вісімдесят одну) гривень 17 копійок, за процентами 3324 (три тисячі триста двадцять чотири) гривень 90 копійок та у відшкодування судового збору 506 (п'ятсот шість) гривень 58 копійок.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафів залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

О.М.Пономарьова

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.

Суддя Т.Б.Ткаченко