КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/5634/18 Головуючий у 1-й інст. - Кошель Б.І.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2636/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2018 року, постановлену у складі судді Кошель Б.І. в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 19.06.2012 року та договору позики від 04.04.2014 року на загальну суму 6 129 646 грн. 00 коп.

Одночасно ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення №3 загальною площею 704,7 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0629 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 житловий будинок, загальною площею 298,7 кв.м., розташований по АДРЕСА_2 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,11 га, кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2 які належать ОСОБА_1.

Посилається на те, що ОСОБА_1 після отримання відомостей про подачу вищевказаного позову може вжити заходів для того, щоб рішення суду не виконувалося: приховати або продати належне їй майно, відчужити його в інший спосіб третім особам тощо. Тобто, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, як наслідок, захист порушених прав позивача стане неможливим.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2018 року заяву ОСОБА_3 - задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1, а саме:

- на нежитлове приміщення №3 загальною площею 704,7 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1

- земельну ділянку площею 0,0629 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1

- житловий будинок, загальною площею 298,7 кв.м., розташований по АДРЕСА_2

- земельну ділянку площею 0,11 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в повному обсязі.

Посилається на те, що позивачем не доведено, що існує реальна загроза невиконання відповідачем рішення суду. Позивач у своїй заяві про забезпечення позову зазначає лише свої припущення щодо можливого вчинення відповідачем дій щодо приховання та відчуження належного йому майна, не наводячи при цьому фактів щодо існування такого ризику. Суд, забезпечуючи позов, не пересвідчився чи існує ризик істотного унеможливлення чи ускладнення виконання рішення суду, здійснив забезпечення з підстав «забезпечення рівності прав учасників та судового процесу», чим не дотримав норм процесуального законодавства та перевищив свої повноваження. Суд не з'ясував співмірність заходів забезпечення позову позовним вимогам та позовні вимоги в розмірі 6 129 646 грн. забезпечив шляхом арешту нерухомого майна вартістю майже у 6 разів вище ціни позову. Крім того, визначений позивачем розмір позовних вимог не відповідає умовам договорів позики на які позивач посилається у позовній заяві. Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а отже і сума позову має становити 2 181 750 грн., а не 6 129 646 грн., як визначив позивач.

ОСОБА_3 подала до суду відзив, в якому заперечила проти апеляційної скарги. Посилається на те, що ЦПК України не зобов'язує суд при розгляді питання щодо забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову. Із змісту позовних вимог та наданих позивачем доказів вбачається, що між сторонами існує реальний спір, предметом якого є неповернені відповідачем позивачу кошти в розмірі 6 129 646 грн. Відповідач має реальну можливість розпоряджатись своїм майном на власний розсуд до ухвалення рішення у справі шляхом укладання договору відчуження з іншою особою. Посилання скаржника на те, що реальна вартість майна, на яке накладено арешт становить 35 767 727 грн., що майже у 6 разів перевищує ціну позову спростовуються звітами про оцінку майна та звітами про експертну оцінку земельної ділянки, які було додано позивачем до відзиву. Відповідно до вказаних звітів загальна ринкова вартість майна, на яке накладено арешт становить 13 890 487 грн. Крім того, належні відповідачу житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,11 га перебувають в іпотеці ПАТ «Державний експертно - імпортний банк України», що збільшує ризик втрати відповідачем вказаного майна внаслідок звернення на нього стягнення для задоволення вимог іпотекодержателя у випадку наявності перед ним боргу.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Крім того, зазначив, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2018 року скасовано в частині накладений судом арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1, а саме: на житловий будинок розташований по АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,11, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 Таким чином, вжиті судом заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно є доцільними та співмірними.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 19.06.2012 року та договору позики від 04.04.2014 року на загальну суму 6 129 646 грн. 00 коп.

Одночасно з подачею позову позивачка подала до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення №3 загальною площею 704,7 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0629 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 житловий будинок, загальною площею 298,7 кв.м., розташований по АДРЕСА_2 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,11 га, кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2 які належать ОСОБА_1.

Посилається на те, що ОСОБА_1 після отримання відомостей про подачу вищевказаного позову може вжити заходів для того, щоб рішення суду не виконувалося: приховати або продати належне їй майно, відчужити його в інший спосіб третім особам тощо.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову обґрунтована, а обраний заявником вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить на праві власності відповідачу у справі забезпечить в майбутньому реальне виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майнота (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржникому судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір майнового характеру, по суті спір судом не розглянутий.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер. У разі відмови в позові, залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідного судового рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо невстановлення судом першої інстанції обставин наявності загрози невиконання рішення суду про задоволення позову колегія суддів не приймає до уваги.

ЦПК України не передбачено обов'язок суду при розгляді питання про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи. В даному випадку суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Із змісту позовних вимог та наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що між сторонами існує реальний спір, предметом якого є неповернення відповідачем позивачу коштів у розмірі 6 129 646 грн. Відповідач має реальну можливість розпоряджатися своїм майном на власний розсуд до ухвалення у справі рішення суду шляхом укладання договору відчуження з іншою особою.

Крім того, відповідачка у судовому засіданні в апеляційному суді пояснила, що вона мала намір продати частину належного їй майна, на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою суду з метою погашення боргу перед позивачем за договорами позики. Також зазначила, що в суді першої інстанції просила надати їй номер рахунку позивача для перерахування боргу за одним із договорів позики. Проте, представник позивача в судовому засіданні в апеляційному суді зазначив, що з відповідною пропозицією про повернення коштів за одним із договорів позики відповідач не зверталася до сторони позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, колегія суддів не приймає до уваги враховуючи наступне.

До апеляційної скарги скаржником надано копії звітів про оцінку майна, виконаних на замовлення відповідача, відповідно до яких ринкова вартість нерухомого майна, на яке накладено арешт становить 35 767 727 грн.

Відповідно до доданих позивачем до відзиву на апеляційну скаргу звітів про оцінку майна та звітів про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виконаних на замовлення позивача після отримання апеляційної скарги, загальна ринкова вартість майна, на яке накладено арешт становить 13 890 487 грн.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, клопотання представника відповідача частково задоволено та скасовано накладений судом арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1, а саме:

- житловий будинок, загальною площею 298,7 кв.м., розташований по АДРЕСА_2

- земельну ділянку площею 0,11 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2

Доводи апеляційної скарги, що визначений позивачем розмір позовних вимог не відповідає умовам договорів позики, на які посилається позивач у своїй позовній заяві та становить 2 181 750 грн., а не 6 129 646 грн., як визначив позивач, колегія судів оцінює критично, враховуючи, що вирішення питання щодо встановлення правомірності та обґрунтованості заявлених позовних вимог здійснюється судом під час розгляду справи по суті, а не при розгляді питання про забезпечення позову у справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.