Справа № 308/1904/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Данко В.Й.

при секретарі Павлюх Л.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з листопада 2002 року та по теперішній вона зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує, що вона та її сімя заселилася у квартиру по добрій волі відповідача, оскільки домовилися із ними про купівлю продаж вказаної квартири, ціна якої склала 14400 дол. США. Вказані кошти позивачі передали відповідачам, що стверджується розпискою від 03.07.2002 року та договором завдатку від 16.11.2002 року. Договір та розписку підписував ОСОБА_5. Зазначає, що фактично правова природа розписки являє собою договір завдатку, про що не заперечувалось сторонами. Оформлення основного договору через надумані причини постійно перекладалось, а 20.11.2005 року ОСОБА_5 помер. Спадщину за ним отримав його син відповідач по справі ОСОБА_3. Ставши власником частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3, зі своєю матірю ОСОБА_6 та братом ОСОБА_7 у лютому 2015 року подали позов до сімї ОСОБА_1 про виселення з квартири, оскільки такі не є власниками квартири і незаконно в ній проживають. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 21.01.2016 року ОСОБА_1 виселили з вказаної квартири. Такі дії позивач розцінює як відмову укласти договір купівлі-продажу квартири, а тому вважає що кошти які передані в якості завдатку підлягають поверненню. Вказує, що сума неповернутих коштів по договору завдатку від 16.11.2002 року ( 8700 дол. США) та розписки від 03.07.2002 року (5700 долю США) разом складає 14700,00 дол., а також три відсотки річних за користування коштами складає 5656 дол. США, що разом еквівалентно 549612,00 грн.

На підставі наведеного просить суд: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 549612,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та подав заяву про застосування строків позовної давності

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, в присутності двох свідків укладено договір , відповідно до якого, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 до підписання договору 8700 дол. США в якості завдатку з метою забезпечення зобовязання укласти договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно п.2 вищезазначеного договору ОСОБА_1 зобовязалася виплатити повну вартість 8750 дол. США та укласти договір купівлі-продажу, а ОСОБА_3 зобовязується провести повний розрахунок за комунальними та іншими платанами до дня укладення договору, підготувати необхідні документи для продажу та продати вищевказану квартиру за ціну 8750 дол. США, укласти договір купівлі-продажу до травня 2003 року.

Також з матеріалів слідує, що 03.07.2002 року ОСОБА_5 надав розписку про те, що ним отримано від ОСОБА_1 завдаток за купівлю квартири у сумі 4700 у.о. Вартість квартири вказана 9000 у.о. В розписці наявний запис про доплату 09.07.2002 року в розмірі 1000 у.о.

Статтею 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

20 листопада 2005 року ОСОБА_5 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 015132 виданого 23.11.2005 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2013 року, спадкоємцем майна, належного померлому ОСОБА_5, а саме,1/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, є його син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_3 на праві особистої приватної власності належить ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3.

Також судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладені не був.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

В разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за договором позики, позовна давність за вимогами кредитора про повернення коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

До правовідносин, що виникли застосовується загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки.

З досліджених матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 отримав кошти та зобовязався до травня 2003 року укласти з позивачкою договір купівлі продажу квартири, однак на даний час такий договір не укладено. Отже, перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочинається з травня 2003 року. Водночас, з позовною заявою позивач звернулася до суду 24.02.2017 року, тобто позивач звернулася до суду після спливу трирічного строку позовної давності, встановленої ст.257 ЦК України, отже суд вважає, що клопотання відповідача про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частиною 1 статті 81 ЦПК України перебачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд приходить до висновку , що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 256, 261 526, 530, 570 ЦПК України, ст.ст. ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8