УХВАЛА

іменем України

13 листопада 2018 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Качаленко Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Федорцової І.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі Дзержинського міського суду Донецької області матеріали справи за ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2018 року про відновлення втраченого судового провадження по справі № 262/7044/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4 підприємства «Керуюча компанія Пролетарського району м.Донецька, треті особи: КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_5, Сектор громадянства та імміграції фізичних осіб Пролетарського районного відділення ОСОБА_3 міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання свідоцтва про право власності та договору дарування квартири недійсним, визнання права користування квартирою,

ВСТАНОВИВ

До Дзержинського міського суду Донецької області надійшла ухвала Верховного Суду від 27 червня 2018 року, якою ініційовано питання відновлення втраченого провадження, та копії матеріалів касаційного провадження №61-23537ск18 у справі №262/7044/13-ц за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4 підприємства «Керуюча компанія Пролетарського району м.Донецька, треті особи: КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_5, Сектор громадянства та імміграції фізичних осіб Пролетарського районного відділення ОСОБА_3 міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання свідоцтва про право власності та договору дарування квартири недійсним, визнання права користування квартирою.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 20.09.2018 відкрито провадження з відновлення втраченого судового провадження у справі № 262/7044/13-ц, витребувано в учасників наявні матеріали.

Виклик учасників на тимчасово окупованій території здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті суду.

Від учасників справи суду не було надано жодних матеріалів в оригіналах чи копіях для відновлення провадження.

Судом було досліджено відомості з Єдиного реєстру судових рішень.

Здійснивиши виклики, дослідивши відомості з ЄРСР, суд розглянув питання про відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі та доходить висновку про наступне.

Відомості, що наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень України, свідчать, що в провадженні Пролетарського районного суду м. Донецька перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_4 підприємства «Керуюча компанія Пролетарського району м. Донецька», треті особи: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», приватний нотаріус ОСОБА_3 міського округу ОСОБА_8, сектор громадянства та імміграції фізичних осіб Пролетарського РВ ДМУ ГУМВС в Донецькій області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання свідоцтва про право власності та договору дарування квартири недійсними, визнання права користування квартирою.

Розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2014 року №27/0/38-14, змінено територіальну підсудність адміністративних справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним судам. Зокрема, територіальну підсудність справ Пролетарського районного суду м. Донецька визначено Дзержинському міському суду Донецької області.

Відповідно до ст.488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

18.09.2018 до Дзержинського міського суду Донецької області надійшла ухвала Верховного Суду від 27 червня 2018 року та копії матеріалів касаційного провадження №61-23537ск18 про вирішення питання щодо відновлення втраченого провадження у справі №260/7044/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4 підприємства «Керуюча компанія Пролетарського району м.Донецька, треті особи: КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_5, Сектор громадянства та імміграції фізичних осіб Пролетарського районного відділення ОСОБА_3 міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання свідоцтва про право власності та договору дарування квартири недійсним, визнання права користування квартирою

В ухвалі зазначено, що у липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 19.03.2014 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 13.06.2014 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2014 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу №260/262/7044/13-ц з Пролетарського районного суду міста ОСОБА_3. Вимоги зазначеної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо витребування матеріалів справи не виконано, у звязку з тим, що Пролетарський районний суд м. Донецька знаходиться на території проведення антитерористичної операції. У травні 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 передано до Верховного суду, однак відсутність матеріалів судової справи унеможливлює її розгляд касаційним судом.

З огляду на те, що на теперішній час матеріали вказаної цивільної справи до Верховного Суду не надійшли, є підстави вважати, що провадження у зазначеній справі може бути втраченим. У зв'язку з викладеним, Верховний Суд ініціював питання щодо відновлення втраченого судового провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4 підприємства «Керуюча компанія Пролетарського району м.Донецька, треті особи: КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_5, Сектор громадянства та імміграції фізичних осіб Пролетарського районного відділення ОСОБА_3 міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання свідоцтва про право власності та договору дарування квартири недійсним, визнання права користування квартирою.

Зі статті 493 ЦПК України слідує, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: 1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); 2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; 3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; 4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; 5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; 6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; 7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Відповідно до ч.2 ст.494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

З метою відновлення повністю втраченого провадження у справі №262/7044/13-ц судом використанні відомості, що наявні у Єдиному державному реєстрі судових рішень України, а саме рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 19.03.2014 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 13.06.2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2

Як встановлено судом, метою відновлення втраченого судового провадження є забезпечення розгляду касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 19.03.2014 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 13.06.2014 року.

Враховуючи вищенаведене та мету відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі, суд доходить висновку про наявність підстав для відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_4 підприємства «Керуюча компанія Пролетарського району м. Донецька», треті особи: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», приватний нотаріус ОСОБА_3 міського округу ОСОБА_8, сектор громадянства та імміграції фізичних осіб Пролетарського РВ ДМУ ГУМВС в Донецькій області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання свідоцтва про право власності та договору дарування квартири недійсними, визнання права користування квартирою в частині вищевказаних процесуальних документів та документів, які були досліджені судом під час прийняття судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 260, 488,493,494 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відновити втрачене провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_4 підприємства Керуюча компанія Пролетарського району м. Донецька, треті особи: Комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації м. Донецька, приватний нотаріус ОСОБА_3 міського округу ОСОБА_8, сектор громадянства та імміграції фізичних осіб Пролетарського РВ ДМУ ГУМВС в Донецькій області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання свідоцтва про право власності та договору дарування квартири недійсними, визнання права користування квартирою в частині відновлення змісту:

-рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 19.03.2014 року;

-рішення Апеляційного суду Донецької області від 13 червня 2014 року.

Рішення Пролетарського районного суду м.Донецька по справі № 262/7044/13-ц від 19.03.2014 року відновити в такому змісті:

«262/7044/13-ц

2/262/33/2014

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014 року Пролетарський районний суд м. Донецька в складі:

головуючого судді Майданнікова О.І.

при секретарі Німчиновій Н.О., Коструб М.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_9,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_4 підприємства Керуюча компанія Пролетарського району м. Донецька, треті особи: Комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації м. Донецька, приватний нотаріус ОСОБА_3 міського округу ОСОБА_8, сектор громадянства та імміграції фізичних осіб Пролетарського РВ ДМУ ГУМВС в Донецькій області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання свідоцтва про право власності та договору дарування квартири недійсними, визнання права користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, про визнання договору дарування квартири недійсним, про визнання права користування квартирою та про відновлення реєстраційного обліку у квартирі, в обґрунтування якого зазначила, що квартира АДРЕСА_1 була надана сімї ОСОБА_11 понад 20 років тому. До складу родини при отриманні квартири увійшли жінка ОСОБА_11 ОСОБА_12, яка померла 24.09.1997 року, та їхня донька ОСОБА_13, які були зареєстровані у цій квартирі. В подальшому у спірній квартирі були зареєстровані: чоловік ОСОБА_13 ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_14 У 2006 році їм випадково стало відомо, що рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 22.03.2002 року ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_14 були визнані безвісно відсутніми за заявою ОСОБА_15 співмешканки ОСОБА_16 та на підставі цього рішення суду, вони були зняті з реєстраційного обліку у спірній квартирі. Зняття з реєстраційного обліку вищевказаних осіб ОСОБА_17 необхідно було для своєї реєстрації у квартирі, однак у звязку з тим, що для її реєстрації необхідна була письмова згода всіх осіб, зареєстрованих у цій квартирі, яку б вони ніколи не надали, вони були визнані безвісно відсутніми та зняті з реєстраційного обліку. Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 13.11.2006 року вищевказане рішення про визнання ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_14 безвісно відсутніми було скасовано. ОСОБА_18 був інвалідом 2 групи, страждав рядом тяжких психічних захворювань та ніколи не давав своєї згоди на реєстрацію у спірній квартирі ОСОБА_17, яка померла 30.10.2005 року, ніколи не писав та не підписував заяву на імя начальника ЖЕК №9 з проханням зареєструвати ОСОБА_17 у спірній квартирі та ніколи не бажав зняти з реєстраційного обліку свою доньку разом з її сімєю. Після того, як ОСОБА_14 були зняті з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі, ОСОБА_17 разом зі своєю матірю ОСОБА_17 приватизували на ОСОБА_11 та ОСОБА_17 квартиру АДРЕСА_2. 10.08.2004 року був укладений договір дарування спірної квартири від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_17 на користь ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 Вважає, що свідоцтва про право власності на квартиру від 06.06.2002 року та договір дарування квартири від 10.08.2004 року необхідно визнати недійсними, оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_14 були зняті з реєстраційного обліку у спірній квартирі на незаконних підставах, що підтверджується рішенням суду від 13.11.2006 року, а також через те, що на момент підписання вищевказаних документів ОСОБА_11 страждав тяжкими психічними захворюваннями, внаслідок чого не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Крім того, з 14.07.2006 року по 06.09.2006 року останній знаходився на стаціонарному лікуванні у ОСОБА_3 обласній психіатричній лікарні з діагнозом: деменція важкого ґенезу травматичного, церебрально судинного, внаслідок чого на момент приватизації квартири та на момент дарування своєї частки квартири ОСОБА_2 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі ніколи не проживав, ніколи до неї не вселявся та ніколи не був зареєстрований за цією адресою. Просить суд, визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане Представництвом фонду державного майна України у м. Донецьк від 06.06.2002 року №4082; визнати недійсним договір дарування спірної квартири від 10.08.2004 року, укладений між ОСОБА_11, ОСОБА_17 та ОСОБА_2; зобовязати СГІРФО Пролетарського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області відновити реєстрацію у спірному жилому приміщенні, а саме у квартирі АДРЕСА_3.

До початку розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила визнати незаконним та недійсним розпорядження ОСОБА_3 міської ради від 06.06.2012 року на підставі якого видано свідоцтво № 4082 про право власності на АДРЕСА_4 на імя ОСОБА_19 та ОСОБА_15; визнати незаконним та недійсним Свідоцтво про право власності № 4082 про право власності на АДРЕСА_4 на імя ОСОБА_19 та ОСОБА_15; визнати незаконним та недійсним договір дарування АДРЕСА_4 від 10.08.2004 року, укладений між ОСОБА_19, ОСОБА_15 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8; визнати за нею право користування АДРЕСА_4, повернути дану квартиру в комунальну власність, а також просила залучити до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_3 міську раду та Комунальне підприємство Керуюча компанія Пролетарського району м. Донецька.

Ухвалою Пролетарського районного суду м. Донецька від 14.11.2013 року до участі у даній цивільній справі в якості співвідповідачів були залучені ОСОБА_3 міська рада та Комунальне підприємство Керуюча компанія Пролетарського району м. Донецька.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі, пояснивши, що у спірній квартирі вона з батьком проживала постійно, а коли одружилась, то з нею також мешкав чоловіком та син. ОСОБА_2 разом з її батьком не мешкала, а лише приходила у гості та випивала разом з ним. Син навчався у різних школах та деякий час мешкав у мати чоловіка. Те, що у спірній квартирі прописана ОСОБА_2, вона не знала. Давала гроші батьку на комунальні послуги, який і ходив їх оплачувати. Крім того, уточнила, що оскаржуване незаконне розпорядження ОСОБА_3 міської ради фактично підлягає скасуванню.

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги, та пояснила, що ОСОБА_11 був батьком позивачки, вони мешкали разом до його смерті. У позивачки не має іншого житла, окрім спірного будинку. ОСОБА_20 не надавав дозволу на вселення у квартиру ОСОБА_15 11.10.2001 року він не підписував заяву про вселення ОСОБА_15 та не мав на це згоди інших членів родини. Позивачка разом зі своїм чоловіком та сином постійно мешкали у спірній квартирі. Крім того, представник зазначила, що на незаконність рішення суду, яким позивача та членів її сім'ї було визнано безвісно відсутніми, вказує відсутність при розгляді справи представника органу опіки та піклування.

Відповідач ОСОБА_21 та його представник ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні позову відмовити через його необґрунтованість, та пояснили, що вони не оспорюють те, що квартира була видана родині ОСОБА_11. У 1997 році померла дружина ОСОБА_11, та він почав стосунки у 1998 році з ОСОБА_15 Позивачки та інших членів ї родини там уже не було,оскільки вона ховались від кредиторів. З 2002 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_22 У 2001 році ОСОБА_15 була зареєстрована у спірній квартирі, вона оплачувала комунальні послуги за цю квартиру. У 2002 році ОСОБА_11 разом з ОСОБА_15 звернулись до суду з заявою про визнання осіб безвісно відсутніми, оскільки не знали де мешкають позивачка разом зі своєю родиною. Після чого отримали свідоцтва про право власності.

Відповідач ОСОБА_21 та представник відповідача ОСОБА_10 до судового засідання, яке відбулося 19.03.2014 року не зявились, про час та день розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.84,85 том №3), про причини неявки суд не повідомили. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе допитати свідків та закінчите розпочатий розгляд справи по суті з винесенням рішення за їх відсутності.

До судового засідання не зявився представник відповідача ОСОБА_3 міської ради, про час та день розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили (а.с.87 том№3). Заяви про розгляд справи за їх відсутністю на адресу суду не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника відповідача.

До судового засідання не зявився представник відповідача ОСОБА_4 підприємства Керуюча компанія Пролетарського району м. Донецька, та треті особи: ОСОБА_6 та ОСОБА_14, які надали до суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутністю ( а.с. 13,14, 34 том №3).

До судового засідання не зявилися представники третіх осіб КП БТІ м. Донецька та СГІРФО Пролетарського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, про час та день розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили (а.с.87 том№3). Заяви про розгляд справи за їх відсутністю на адресу суду не надходило. Суд на підставі вважає можливим розглянути справу за відсутністю представників третіх осіб.

До судового засідання не зявився третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутністю на адресу суду не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представників третіх осіб.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.2 та 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

З наданої суду копії заяви ОСОБА_11 на імя начальника ЖЕУ 9 від 11.10.2001 року вбачається, що ОСОБА_11 просив вселити на його жилплощу ОСОБА_15, як члена сімї. (а.с.39 том №1).

Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 13.11.2006 року, яке набрало законної сили 24.11.2006 року було скасовано рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 22.03.2002 року про визнання ОСОБА_11 ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_14 безвісно відсутніми як незаконне (а.с.42 том №1).

На підставі розпорядження ОСОБА_3 міської ради від 06.06.2002 року № 4082 було видано свідоцтва про право власності на квартиру №4082 від 06.06.2002 року ОСОБА_15 та ОСОБА_11, яким на праві спільної часткової власності у рівних частках належить квартира АДРЕСА_5 (а.с.43 том №1), що також підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.05.2004 року (а.с.41 том №1).

З наданої суду договору дарування квартири від 10.08.2004 року вбачається, що ОСОБА_11 та ОСОБА_15, подарували, а ОСОБА_2 прийняв в дар у особисту приватну власність 5-кімнатну квартиру АДРЕСА_1, що також підтверджується копією ОСОБА_10 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.07.2006 року, виданого КП БТІ м. Донецька (а.с.40,6 том №1).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_13, її батьками є ОСОБА_11 та ОСОБА_12. (а.с.35 том №1).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_12 померла 24.09.1997 року (а.с.36 том №1).

З копії запису акта про одруження №255 від 02.09.2000 року вбачається, що ОСОБА_11 уклав шлюб з ОСОБА_15 02 вересня 2000 року, про що було видано відповідне свідоцтво про укладення шлюбу серії І-НО №105156. (а.с.40 том №2).

Відповідно до наданої суду копії свідоцтва про смерть серії 1-НО №525139, виданого ВРАЦС Пролетарського РУЮ м. Донецька 21.05.2011 року, ОСОБА_11 помер 20 лютого 2011 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний запис №187 (а.с.188 том №1).

З копії свідоцтва про смерть, вбачається, що ОСОБА_15 померла 31.10.2005 року. (а.с.30 том №1).

У відповідності до наданої суду копії паспорту ОСОБА_1 остання була знята з реєстраційного обліку за адресою: м. Донецьк, вул. Макіївська, 23/1, 07.05.2002 року. (а.с.34 том № 1).

У відповідності до наданої суду копії паспорту ОСОБА_1. остання була поставлена на реєстраційний облік за адресою: м. Донецьк, вул. Макіївська, 23/1, 07.08.2009 року. (а.с.10 том № 3). ЇЇ вимога про визнання права користування квартирою не підлягає задоволенню, оскільки на час розгляду справи вона має таке право.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_23Г суду пояснив, що він є сусідом позивачки ОСОБА_1, з 16.12.2013 року по теперішній час, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, батька якої (ОСОБА_11) знав давно, були у дружніх стосунках. У звязку з тим, що він займається продажем овочем, то зберігав товар у гаражі Архангільського біля спірної квартири. З 1996 року він постійно бачив у спірній квартирі позивачку з членами її родини та її батька. Він дуже часто приходив до них у двір, тому якби остання зникла, він би це помітив. Позивачка мешкала у спірній квартирі, він бачив як її особисті речі у будинку, так і те, що вона займалася будівництвом господарських споруд поряд з будинком та поралась на городі.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_24 суду пояснила, що вона мешкає поряд з позивачем за адресою: м. Донецьк, вул. Косинського, 37/1 з 21.09.1993 року по теперішній час, та знає її 25 років. Відповідача ОСОБА_2 не бачила жодного разу. Разом з позивачем мешкали її чоловік, син та батько, який на даний момент помер. Позивачка піклувалась про батька до його смерті. У квартирі бачила особисті речі позивачки. Якщо позивачка й зникала з місця свого мешкання, то не більш як на 2-3 дні. Позивачка разом з членами родини постійно щось добудовують на підвір'ї будинку.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_25 суду пояснив, що він є сусідом позивачки ОСОБА_1, з 17.03.1971 року по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, батька якої ОСОБА_11 знав давно, були у дружніх стосунках. Разом з ОСОБА_11 мешкала донька позивач ОСОБА_1, коли остання вийшла заміж, то разом з ними почав мешкати її чоловік, а потім й син. Позивачка мешкає у квартирі з народження й по теперішній час. Він часто заходив до них у гості та бачив особисті речі позивачки та саму позивачку. Позивачка разом з чоловіком постійно покращували умови свого життя шляхом будівництва господарських споруд, ремонту. Відповідач у спірній квартирі не мешкав.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_26 суду пояснила, що вона мешкає поряд з позивачем за адресою: м. Донецьк, вул. Макіївська, 21/2, та знає її з народження. Позивачка усе своє життя мешкає у спірній квартирі. Вона бачить її постійно. Батько позивачки хворів, а вона постійно піклувалась про нього. Вона разом з батьком, а потім чоловіком займалася будівництвом. У будинку постійно бачив як позивачку, так і її особисті речі. Стосунки між донькою та батьком були нормальні. Чоловік та син мешкали разом з позивакою у спірній квартирі.

У матеріалах справи наявна довідка, відповідно до якої чоловік позивачки ОСОБА_6 працював у ПАТ Шахтоуправління Донбас у період з 1988 року по 31.10.2008 року та з 11.03.2009 року по 25.06.2013 року (а.с.92 том №3).

Крім того, відповідно до медичної картки амбулаторного хворого № 10351 ОСОБА_6 знаходився на лікування у Центральній міській клінічній лікарні № 9 у 1998 році (а.с.93-111 том№3).

Факт постійного проживання у спірній квартирі позивача підтверджується актом комітету мікрорайону ЦОФ Чумаковська №343 від 30.09.2013 року (а.с.112-113 том №3).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, яку має право отримати сім'я безоплатно, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло.

Позивачка ОСОБА_1 та члени її сім'ї не приймали участі у приватизації спірної квартири, оскільки їх було визнано безвісно відсутніми.

Однак рішення про визнання їх такими скасовано як незаконне.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позивачку та членів її сім'ї незаконно позбавлено права на приватизацію квартири, в якій вони проживали разом з ОСОБА_11 та були зареєстровані, тому порушене право підлягає захисту.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації (частина третя статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Отже, розпорядження ОСОБА_3 міської ради від 06.06.2002 року № 4082 в частині, на підставі якої було видано Свідоцтво № 4082 від 06.06.2002 року про право власності на квартиру АДРЕСА_6 на ім'я ОСОБА_15 та ОСОБА_11 є незаконним, та таким, що підлягає скасуванню.

У ч.1 ст. 202 ЦК України вказано, що правочином є дія особа, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними свідоцтва № 4082 від 06.06.2002 року про право власності на квартиру АДРЕСА_6 на ім'я ОСОБА_15 та ОСОБА_11 та договору дарування квартиру АДРЕСА_7 від 10.08.2004 року, який укладено між ОСОБА_11, ОСОБА_15 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №3608.

Що стосується вимоги позивачки ОСОБА_1 про повернути даної квартири в комунальну власність, то скасування розпорядження ради, визнання недійсними свідоцтва на право власності та договору дарування спірної квартири, повертає спірне житлове приміщення первісний стан до проведення її приватизації.

На підставі викладеного, ст. ст. 202, 203, 215 ЦК України, ст. ст. 64, 65 ЖК УРСР, ст. ст. 5, 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_4 підприємства Керуюча компанія Пролетарського району м. Донецька, треті особи: Комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації м. Донецька, приватний нотаріус ОСОБА_3 міського округу ОСОБА_8, сектор громадянства та імміграції фізичних осіб Пролетарського РВ ДМУ ГУМВС в Донецькій області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання свідоцтва про право власності та договору дарування квартири недійсними, визнання права користування квартирою - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження ОСОБА_3 міської ради від 06.06.2002 року № 4082 в частині, на підставі якої було видано Свідоцтво №4082 від 06.06.2002 року про право власності на квартиру АДРЕСА_7 на імя ОСОБА_15 та ОСОБА_11.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру №4082 від 06 червня 2002 року, видане Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку, відповідно до якого на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_8 ОСОБА_27 та ОСОБА_15 по 1/2 частки квартири.

Визнати недійсним договір дарування квартиру АДРЕСА_7 від 10.08.2004 року, який укладено між ОСОБА_11, ОСОБА_15 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №3608.

У задоволені інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Пролетарський районний суд м. Донецька. Апеляційна скарга на рішення суду подається у письмовій формі протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.І. Майданніков»

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 13.06.2014 року відновити в такому змісті:

«Єдиний унікальний номер 262/7044/13-ц

Номер провадження 22-ц/775/4140/2014

Категорія 21

Головуючий в 1 інстанції Майданніков О.І.

Доповідач Прокопчук Л.М.

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2014 року м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Прокопчук Л.М.

Суддів Корчистої О.І. , Хейло Я.В.

При секретарі Попченко В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_4 підприємства «Керуюча компанія Пролетарського району м. Донецька», треті особи Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», приватний нотаріус ОСОБА_3 міського округу ОСОБА_8, сектор громадянства та імміграції фізичних осіб Пролетарського РВ ДМУ ГУМВС в Донецькій області, ОСОБА_6, ОСОБА_14, про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання свідоцтва про право власності та договору дарування квартири недійсними, визнання права користуватися квартирою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пролетарського районного суду міста ОСОБА_3 від 19 березня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_11 про усунення перешкод у здійсненні права власності. Свої вимоги обґрунтував тим, що на підставі договору дарування від 10 серпня 2004 року він є власником квартири № 1 у будинку по вул. Макіївській, 23 у м. Донецьку. У спірній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_11, який відмовляється добровільно знятися з реєстраційного обліку, що перешкоджає позивачу як власнику квартири реалізувати право власності та ускладнює сплату комунальних послуг. Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив задовольнити його позовні вимоги (а.с. 3-4 т.1).

У грудні 2008 року ОСОБА_11, ОСОБА_1 звернулися із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру від 06.06.2002 року, визнання недійсним договору дарування квартири від 10.08.2004 року та визнання за ними права користування квартирою і відновлення реєстраційного обліку у квартирі. Позивачі посилалися на те, що на підставі рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 22.03.2002 року ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_14 визнані безвісно відсутніми, у звязку з чим останні були зняті з реєстраційного обліку у квартирі № 1 у будинку по вул. Макіївській, 23 у м. Донецьку. Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 13.11.2006 року рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 22.03.2002 року скасовано. Після зняття позивачки разом з членами її сімї з реєстраційного обліку в квартирі, ОСОБА_11 та його дружина ОСОБА_2 приватизували спірну квартиру 06.06.2002 року. 10 серпня 2004 року ОСОБА_11 та ОСОБА_15 подарували квартиру ОСОБА_2. Позивачі вважають, що свідоцтво про право власності на квартиру від 06.06.2002 року підлягає визнанню недійсним, оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_14 були зняті з реєстраційного обліку в квартирі незаконно. На момент укладання договору дарування ОСОБА_11 не розумів значення своїх дій, тому вказаний договір також підлягає визнанню недійсним. Також просили визнати їх право на користування спірною квартирою і відновити реєстрацію в квартирі (а.с. 27-30 т. 1).

20 лютого 2011 року ОСОБА_11 помер (а.с. 188 т.1).

Ухвалою Пролетарського районного суду м. Донецька від 22.09.2011 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про усунення перешкод у здійсненні права власності закрито у звязку зі смертю ОСОБА_11 (а.с. 197 т. 1).

У листопаді 2013 року позивачка ОСОБА_1 уточнила та доповнили позовні вимоги. Посилалася на те, що діями відповідачів були порушені її права на приватизацію спірної квартири, оскільки на час приватизації вона, її чоловік ОСОБА_6 та неповнолітній на той час син ОСОБА_28 постійно проживали в спірній квартирі та були в ній зареєстровані. Просила визнати незаконним та недійсним розпорядження ОСОБА_3 міської ради від 06 червня 2002 року, на підставі якого видано свідоцтво № 4082 про право власності на квартиру АДРЕСА_9 на імя ОСОБА_11 та ОСОБА_15, визнати незаконним та недійсним свідоцтво про право власності № 4082 від 06.06.2002 року, видане ОСОБА_3 міською радою на квартиру АДРЕСА_10. Визнати незаконним та недійсним договір дарування вказаної квартири від 10.08.2004 року, укладений між ОСОБА_11, ОСОБА_15 та ОСОБА_2 (а.с.15-17 т.3).

Рішенням Пролетарського районного суду міста ОСОБА_3 від 19 березня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження ОСОБА_3 міської ради від 06.06.2002 року № 4082 в частині, на підставі якої було видано свідоцтво № 4082 від 06.06.2002 року про право власності на квартиру № 1 у будинку по вул. Макіївській, 23 у м. Донецьку на імя ОСОБА_15 та ОСОБА_11.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 4082 від 06.06.2002 року, видане Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку, відповідно до якого на праві спільної часткової власності належить квартира № 1 у будинку по вул. Макіївській, 23 у м. Донецьку Архангельському ОСОБА_27 та ОСОБА_15 по ? частки квартири.

Визнано недійсним договір дарування квартири № 1 у будинку по вул. Макіївській, 23 у м. Донецьку від 10.08.2004 року, який укладено між ОСОБА_11, ОСОБА_15 та ОСОБА_2 Анатолієвичем, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за 3608.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с.119-124 т.3).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права (а.с.130-134 т.3)

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги. Просили її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник просили рішення суду залишити без змін.

Інші особи до суду не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином (телефонограмами).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_6 та син ОСОБА_14 разом з батьком позивачки ОСОБА_11, який помер 20.02.2011 року, були зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_3.

02 вересня 2000 року ОСОБА_11 зареєстрував шлюб з ОСОБА_15, яка 12.10.2001 року на підставі заяви ОСОБА_11 про вселення дружини ОСОБА_15, зареєстрована в спірній квартирі за вказаною адресою.

Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 22.03.2002 року за заявою ОСОБА_11 та ОСОБА_15 ОСОБА_29, ОСОБА_6 та ОСОБА_14 були визнані безвісно відсутніми (т.2 а.с. 216-217) і зняті з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_11 в травні 2002 року.

Після цього ОСОБА_11 та ОСОБА_15 приватизували спірну квартиру по 1/2 частці кожному, про що отримали свідоцтво про право власності на квартиру від 06.06.2002 року за № 4082. Як зазначено у вказаному свідоцтві загальна площа квартири становить 50,4 кв.м. (т.1 а.с. 43).

Відповідно до договору дарування квартири від 10.08.2004 року ОСОБА_11 та ОСОБА_15 подарували ОСОБА_2 належну їм на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого управлінням комунального господарства ОСОБА_3 міської ради від 07.05.2004 року, квартиру АДРЕСА_11 загальною площею 120,6 кв.м., жилою 81,3 кв.м. (т. 1 а.с. 8). Як вбачається з рішення виконавчого комітету Пролетарської районної ради м. Донецька від 17.03.2004 року № 150 площа спірної квартири збільшилась внаслідок прийняття до експлуатації жилої прибудови літ. А1-1, нежилої прибудови літ.а, крім того були прийняті до експлуатації сараї, гараж. (т. 3 а.с. 135).

Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 13.11.2006 року рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 22.03.2002 року скасовано.

Задовольняючи позов щодо визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_3 міської ради від 06.06.2002 року № 4082 в частині, на підставі якої було видано свідоцтво № 4082 від 06.06.2002 року про право власності на квартиру № 1 у будинку по вул. Макіївській, 23 у м.Донецьку на імя ОСОБА_15 та ОСОБА_11 та визнання недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 4082 від 06.06.2002 року, видане Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку, відповідно до якого на праві спільної часткової власності належить квартира № 1 у будинку по вул. Макіївській, 23 у м. Донецьку Архангельському ОСОБА_27 та ОСОБА_15 по 1/2 частки квартири, суд першої інстанції виходив з того, що права позивачки ОСОБА_1 та членів її сімї на приватизацію спірної квартири були порушені.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, яку має право отримати сімя безоплатно, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сімї безоплатно. До членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло.

Позивачка ОСОБА_1 та члени її сімї не приймали участь у приватизації спірної квартири, оскільки їх було визнано безвісно відсутніми. В подальшому рішення суду про визнання їх такими було скасовано як незаконне. Оскільки позивачка та члени її сімї були незаконно позбавлені права на приватизацію спірної квартири, суд обґрунтовано задовольнив вимоги в зазначеній частині.

Доводи апеляційної скарги в оспорювання зазначеної частини рішення не заслуговують на увагу.

Задовольняючи позов в частині визнання недійсним договору дарування спірної квартири від 10.08.2004 року суд першої інстанції не зазначив підстав, з яких від визнає вказаний договір недійсним, та не звернув увагу на те, що на час укладання договору дарування спірна квартира належала батькові позивачці ОСОБА_11 та ОСОБА_15 на підставі від свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого управлінням комунального господарства ОСОБА_3 міської ради від 07.05.2004 року та зареєстрованого в Електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно у БТІ м. Донецька від 19.05.2004 року за № 5746070, та на вказаний час квартира мала іншу загальну та жилу площу, ніж зазначено в свідоцтві про право власності на квартиру № 4082 від 06.06.2002 року, яке оспорюється, тобто приватизована квартира та подарована мають різні технічні характеристики (т. 1 а.с. 41).

Питання про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого управлінням комунального господарства ОСОБА_3 міської ради від 07.05.2004 року на імя ОСОБА_11 та ОСОБА_15, позивачами не ставилось.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно (п. 6 Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, затверджений наказом Мінюста від 07.02.2002 року № 7/5 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно", який діяв на час видачі свідоцтва).

Оскільки не визнано недійсним правовстановлюючий документ на право власності, з урахуванням того, що приватизована квартира та подарована мають різні технічні характеристики, у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання договору дарування від 10.08.2004 року недійсним.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині є обґрунтованими.

З огляду на вищенаведене, відповідно до вимог п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору дарування слід скасувати і ухвалити і цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пролетарського районного суду міста ОСОБА_3 від 19 березня 2014 року в частині визнання недійсним договору дарування квартири № 1 у будинку по вул. Макіївській, 23 у м.Донецьку, який укладено між ОСОБА_11, ОСОБА_15 та ОСОБА_2 Анатолієвичем 10 серпня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за 3608, скасувати. В задоволенні позову в зазначеній частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Судді:»

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Є.В.Качаленко