Справа № 758/6922/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі судового засідання Філіпповій О.В., Горбані О.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Ліжевського В.А., Ковальського О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (надалі КП "Київтранспарксервіс"), третя особа: Касапчук Валентин Анатолійович про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій, уточнивши свої позовні вимоги, просить скасувати наказ відповідача від 21.04.2017 р. № 226-К про його звільнення з посади начальника відділу паркування в Подільському районі м.Києва, поновити його на даній посаді, стягнути з відповідача сережній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.04.2017 р. по 20.11.2017 р. в розмірі 54 600,0 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000,0 грн.

Позов мотивовано тим, що наказом в.о.директора КП "Київтранспарксервіс" Касапчука В.А. від 21.04.2017 р. № 226-К він був звільнений з посади начальника відділу паркування в Подільському районі м.Києва в зв'язку з реорганізацією підприємства та скороченням штату працівників на підставі ст.40 п.1 КЗпП України. Підставою звільнення є наказ від 12.01.2017 р. № 6, наказ від 19.01.2017 р. № 19 та попередження про скорочення посади від 19.01.2017 р. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки фактично не проводилась реорганізація та скорочення штату працівників не відбулось в зв'язку з тим, що збільшилась кількість працівників керівного складу відділу паркування після реорганізації з більшим фондом оплати праці; йому не була запропонована рівноцінна посада і він мав перевагу на залишення на роботі. В зв'язку з незаконним звільненням він підлягає поновленню з оплатою вимушеного прогулу виходячи з середнього заробітку. Крім того, стверджує, що порушення трудових прав призвели до заподіяння йому моральної шкоди, яку позивач оцінює у 100 000,0 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надалив пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Наполягав, що відповідач мав можливість запропоновувати позивачу іншу керівну посаду та наявність у нього базової вищої освіти з освітнєм рівнем

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на звільнення позивача з роботи відповідно до вимог чинного законодавства. Суду також подані письмові заперечення, в яких посилається на те, що наказом в.о.директора від 12.01.2017 р. № 6 на підприємстві було введено з 19.01.2017 р. нову організаційну структур та штатний розпис, згідно з яким служба паркування була ліквідована, посада начальника відділу паркування в Подільському районі м.Києва служби паркування була скорочена, про скорочення позивач був попереджений за 2 місяці. Комісією щодо попередження працівників, створеною наказом від 19.01.2017 р. № 19-К, встановлено, що в особовій справі позивача була відсутня інформація про наявність в нього переваги на залишення на роботі, від пропозиції продовжити роботи на посаді контролера ОСОБА_4 відмовився, голова профокму у встановлений строк був проінформований про скорочення штату та чисельності працівників.

Суд, встановивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував в трудових відносинах з відповідачем з 23.01.2015 р., працюючи головним спеціалістом відділу контролю якості надання послуг та виконання робіт.

Наданими документами підтверджено, що на посаду начальника відділу паркування в Подільському районі служби паркування КП «Київтранспарксервіс» було переведено наказаом від 03.03.2015 р. № 132-к.

Наказом в.о.директора КП «Київтранспарксервіс» Касапчука В.А. від 21.04.2017 р. № 226-К позивача звільнено з вищевказаної посади начальника відділу паркування в Подільському районі в зв'язку із скороченням штату працівників на підставі ст.40 п.1 КЗпП України.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пункті 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Зі справи вбачається, що зміна організаційної та штатної структури, скорочення посад та чисельності працівників відповідачем відбувалось відповідно до наказу в.о.директора КП «Київтранспарксервіс» Шестакова О.М. від 12.01.2017 р. № 06 «Про завтвердження і введення в дію структури та штатного розпису», згідно якого з 19.01.2017 р. на підприємстві введено нову організаційну структуру та штатний розспис, в т.ч. служба паркування була ліквідована, а посада начальника відділу паркування в Подільському районі служби паркування, яку займав позивач, - скорочена (арк.спр.144-150).

Згідно нового штатного розпису, він містить 7 відділів надання послуг з паркування по районах, в т.ч. відділ надання послуг з паркування в Оболонському та Подільському районах, в в яких є посади начальнікоів відділу (7) та його заступників (7), контролера (400).

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівник попереджається персонально не пізніше, ніж за 2 місяці. Одночасно з попередженням власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу та тому ж підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно

Наказом в.о.директора Шестакова О.М. від 19.01.2017 р. № 19-К на підприємстві створена комісія, якій в термін до 20.01.2017 р. необхідно було проінформувати працівників про скорочення посад шляхом вручення письмових попереджень, зокрема і позивача у справу ОСОБА_4 (арк.спр.90-94).

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, позивач ОСОБА_4 у 19.01.2017 р., тобто у встановлений законом строк, був письмово повідомлений про скорочення посади з одночасним запропонуванням продовжити роботу на посаді контролера (арк.спр.49).

Відповідно до ст.40 ч.2 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Наданими документами та показаннями свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9, які працюють у відповідача спеціалістами відділу кадрів, підтверджено, що позивачу пропонувалась лише посада контролера, від якої він відмовився. Дані обставини визнають і сторони у справі.

Сторона відповідача стверджує, що керівні посади не пропонувались позивачу і не могли бути запропоновані, оскільки цьому не відповідав освітній рівень ОСОБА_4 , а сторона позивача стверджує, що позивачу могли бути запропоновані такі посади, оскільки він до скорочення штату обіймав таку посаду та добре працював.

Превіряючи доводи сторін, суд виходить з такого.

Згідно з наданими суду матеріалами особової картки працівника ОСОБА_4 та копії його діплому, позивач з 2011 р. має базову вищу освіту за напрямком підготовки «Будівництво» та здобув кваліфікацію бакалавра з будівництва, а спеціальність (професія) - «водопостачання, водовідведення) (арк.спр.24-45)

Як вбачається з посадової інструкції начальника відділу надання послуг з паркування (арк.спр.63-67), затвердженої в.о.директора КП «Київтранспарксервіс» 19.01.2017 р. до нового штатного розпису, вказана посада належить до професійної групи «Керівники», кваліфікаційною вимогою є повна вища освіта (магістр, спеціаліст). Згідно даної Інструкції, за відсутності начальника відділу його обов'язки виконує особа, призначена у встановленому законом порядку, яка набуває відповідних прав та несе відповідальність за неналежне виконання покладених на неї обов'язків, що передбачає також наявність повної вищої освіти.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідачем обґрунтовано не були запропоновані позивачу рівноцінні керівні посади, в т.ч. посади заступника начальника відділу паркування.

Судом встановлено, що стаж роботи позивача у відповідача до звільнення становив 2 роки 2 місяці (23.01.2015 р. 021.04.2017 р.), що не може вважатись тривалим часом.

Згідно особової картки працівника (арк.спр.43), позивач має дружину ОСОБА_10, 1973 року народження, яка є особою працездатного віку, повнолітнього сина ОСОБА_11, 1996 року народження, які ек можуть вважатись утриманцями позивача в сенсі норм чинного законодавства, та малолітню дочку ОСОБА_12, 2006 року народження, саме яка і є утриманцем позивача до досягненням 18 років. Тим самим, позивач не підпадає під категорію осіб, передбачених ст.42 ч.2 п.1 КЗпП України (сімейні - при наявності двох і більше утриманців), які мають переважне право на залишенні на роботі при вивелненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва та праці.

Доказів про те, що ОСОБА_4 є особою, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком, що відповідно до ст.42 ч.2 п.2 КЗпП України є підставою для переважного права на залишення на роботі, позивачем суду не надано.

Тим самим, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що він мав переважне право на залишення на роботі, оскільки такі твердження не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Суд також не погоджується з доводами позивача про те, що не було фактичної зміни в оргназації виробництва, оскільки за новим штатним розписом на підприємстві всього зменшено лише 4 штатних працівника, при цьому кількість заступників керівника КП «Київтранспарксервіс" збільшилась з 3 до 7 та керівні посади відділів паркування в районах - з 13 керівних посад до 14, а фонд оплати праці збільшився, виходячи з такого.

Відповідно до статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Як вбачається з наданих відповідачем документів, таке рішення і саме такий шатний розпис був зумовлений організацією роботи за новими процедурами та виведенням підприємства зі збитків, а згідно попереднього штатного розпису (2016 р.) та нового (2017 р.) він зменшений на 4 посади.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачем у встановленому законом порядку запропонована ОСОБА_4 посада, яку б міг займати позивач відповідно до його освіти та досвіду роботи, від якої він відмовився, а тому КП «Київтранспарксервіс" мав правові підстави для звільнення позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КзпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як вбачається з наданих документів, голова профспілкової організації КП «Київтранспарксервіс" був ознайомлений відповідачем з листом щодо запланованих змін в структурі та штатному розписі, але відмовився від його отримання та візування підписом на примірнику підприємства, що підтверджується актом від 18.01.2017 р., складеним начальником та спеціалістами відділу кадрів КП (арк.спр.70).

Листом від 23.01.2017 р. за вих.№ 053/05-125 адміністрація підприємства проінформувала про скорочені відповідно до наказу від 12.01.2017 р. № 6 посади, в т.ч. і про посаду позивача - п.1.10 (арк.спр.95-100).

Листом від 23.02.2017 р. за вих.№ 053/05-547, направленим на ім'я голови первінної профспілкової організації, адміністрацією підприємства запрошена згода на розірвання трудового договору на підставі ст.40 п.1 КЗпП України та наступне звільнення в термін не раніше 20.03.2017 р. працівників, які є членами первінної профспілкової організації КП «Київтранспарксервіс", зокрема і позивача ОСОБА_4 (арк.спр.101-102).

Актом від 24.02.2017 р., складеним складеним начальником та спеціалістами відділу кадрів КП «Київтранспарксервіс", підтверджено, що голові первінної профспілкової організації було вручено вищевказаний лист, але останній відмовився від отримання свого примірника з посиланням на віправлення поштою за вказаною ним адресою, що було зроблено відповідачем (арк.спр.103-106).

Відповідно до ст.43 КЗпП України виборний орган первінної профспілкової організації мав розглянути подання адміністрації КП «Київтранспарксервіс" протягом 15 днів (ч.2), повідомити адміністрацію підприємства про прийняте рішення у письмовій формі в 3-дений строк після його прийняття, а у разі пропуску цього строку вважається, що профком дав згоду на розірвання трудового договору (ч.5).

Тим самим, відповідачем виконані передбачений законом обов'язок на отримання згоди профсоюзної організації на звільнення позивача, позивачем суду не надано документів про те, що профспілкова організація не надала згоду на його звільнення.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що профспілкова організація не повідомляла адміністрацію підприємство при прийняте рішення щодо працівників, які підлягають звільненню.

А відтак, відповідач правомірно діяв при звільненні позивача, вважаючи що органом первінної профспілкової організації КП «Київтранспарксервіс" була надана згода звільнення позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства при звільненні позивача, порушення трудових прав позивача при його звільненні немає, а тому підстави для поновлення ОСОБА_4 на роботі відсутні і в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Оскільки вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про поновлення на роботі, тому і в задоволенні вимог в цій частині також слід відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду у встановлений статтею 233 ч.1 КЗпП України місячний строк, подавши позов через пошту.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки не засновані на законі та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню і сплачений позивачем судовий збір в розмірі 640,0 грн., оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, ст.ст.40 ч.1 п.1, 43, 232, 233 КЗпП України, керуючись п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_4 до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс", третя особа: Касапчук Валентин Анатолійович про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова