РІШЕННЯ
05 грудня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Гончаренко М.А., розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажно-експлуатаційне підприємство «СИМВОЛ» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення компенсації витрат частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати, -
ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення компенсації витрат частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати.
В позові зазначив, що позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «СМЕП «СИМВОЛ», однак 23.07.2018 року позивач був звільнений у звязку з скороченням штату.
В день звільнення заборгованість з заробітної плати, розрахункові та належні компенсації сплачені не були.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача:
- заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 28 813,24 грн.;
- середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 23.07.2018 року по 31.08.2018 року у розмірі 6210,12 грн.;
- компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 1037,28 грн.
Також просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 6300,00 грн.
Ухвалою суду відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін, також вказаною ухвалою витребувано у відповідача докази.
Ухвала суду про відкриття провадження по справі та копія позовної заяви була надіслана відповідачу та ним отримана, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах справи.

Від ПрАТ «СМЕП «Символ» письмовий відзив на позовну заяву не надходив, незважаючи на те, що ухвалу про відкриття провадження представником відповідача отримано 25.10.2018.

29.11.2018 від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем по тексту позовної заяви, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»).

Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України.

Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973 року, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «СМЕП «СИМВОЛ», однак 23.07.2018 року позивач був звільнений у звязку з скороченням штату, що підтверджується копією трудової книжки та наказом з ПрАТ «СМЕП «СИМВОЛ» від 23.07.2018 року про звільнення.

Відповідно до довідки ПрАТ «СМЕП «СИМВОЛ» від 25.07.2018 року №0, заборгованість по заробітній платі підприємства перед ОСОБА_1 складає 28 813,24 грн.

Крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року.

Відповідно до ст. 1 даної Конвенції, метою цієї Конвенції є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата.

Відповідно до ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу.

Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

Суд враховує, що відповідачем не спростована наявність заборгованості перед позивачем станом на момент розгляду справи, у звязку з чим приходить до висновку, що сума нарахованої, але фактично не виплаченої заробітна плати у розмірі 28 813,24 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 ,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідачу надавався строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив. Відповідачем не спростовано факт наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем та факту затримки у розрахунку з позивачем з 23.07.2018 року по 31.08.2018 року, також відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки.

Приймаючи до уваги зазначене, суд приходить до висновку, що розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 6210,12 грн. з розрахунку: 28 р.д. х 221,79 грн. (середньоденний заробіток ).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, який становить 6210,12 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Шкода, заподіяна відповідачем затримкою виплати частини заробітної плати, відшкодовується відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари тарифів на послуги за формулою, визначеною у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, якщо індекс цін за цей період зріс більш, як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але невиплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін, який визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Відповідно до листа Верховного Суду України N 62-97р від 3 квітня 1997 року «Рекомендації стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» інфляційні зміни обчислюються без урахування поточного місяця, якщо погашення заборгованості відбулось з 1 по 15 число цього місяця.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Статтею 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Відповідачем не спростовано факт наявності заборгованість по заробітній платі перед позивачем, а отже відповідач здійснив затримку у виплаті заробітної плати, у звязку з чим зобовязаний здійснити компенсацію витрат частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, з наступного розрахунку:

28813,24 грн. х 103,6% (індекс зростання цін) = 29850,52 грн. 28813,24 грн. = 1037,28 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вказана сума компенсації підлягає стягненню з відповідача.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6300 грн., суд виходить з такого.

У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження участі адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факту надання правової допомоги суду надано: копію ордера на надання правової допомоги, копію договору про надання адвокатської (правничої) допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію квитанції (платіжного доручення, іншого документу) на підтвердження факту оплати послуг адвоката у розмірі 6300 грн., у звязку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено факт витрат на правничу допомогу у розмірі 6300 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу також підлягає задоволенню.

На підставі п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір»позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Керуючись ст.ст.2, 3,10-12,13,81,82,141,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажно-експлуатаційне підприємство «СИМВОЛ» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення компенсації витрат частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати - задовольнити .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажно-експлуатаційне підприємство «СИМВОЛ» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 28813 грн. 24 коп. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обовязкових платежів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23.07.2018 року по 31.08.2018 року включно у розмірі 6210 грн. 12 коп. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обовязкових платежів, компенсацію витрат частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у розмірі 1037 грн. 28 коп. , витрати на правничу допомогу у розмірі 6300 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажно-експлуатаційне підприємство «СИМВОЛ»в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.12.2018 року.

Суддя А.В.Воробйов