Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 320/122/18Головуючий у 1-й інстанції Калугіна І.О.
Пр. № 22-ц/778/1849/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 лютого 2018 року у справі за клопотання ОСОБА_2, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_3, заінтересовані особи: Мелітопольський МВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, ОСОБА_4, про визнання в Україні рішення суду Російської Федерації, що не підлягає примусовому виконанню

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_2, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_3, звернувся до суду із вищезазначеним клопотанням про визнання рішення суду РФ, що не підлягає примусовому виконанню (а.с.1-2), в якому просив визнати на території України рішення Бабушкінського районного суду м. Москви від 05 грудня 2016 року у справі № 2-7579/16, яким було усиновлено ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, внесено відповідні зміни в актовий запис про народження дитини.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 лютого 2018 року (а.с. 43-44) у задоволенні вищезазначеного клопотання ОСОБА_2 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, заявник ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 52-56) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вищезазначене клопотання громадянина Російської Федерації ОСОБА_2

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою відкрито (а.с. 63), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.65).

Заінтересована особа ОСОБА_4 подала поштою апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_2 (а.с. 76-83), в якому просила апеляційну скаргу та клопотання ОСОБА_2 задовольнити.

У судове засідання 03 травня 2018 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 67-72) всі особи, які беруть участь у справі, не з'явились, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

Навпаки, всі особи, які беруть участь у цій справі, подали апеляційному суду заяви (клопотання) про розгляд цієї справи апеляційним судом без їх участі та без участі їх представників, заперечень проти клопотання та апеляційної скарги заявника у цій справі не мали (а.с. 21, 73-74, 77, 84).

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив заяви (клопотання) всіх осіб, які беруть участь у справі, задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у цій справі.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … і ухвалити … нове рішення …

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є ухвали, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеного клопотання у цій справі, керувався ст.ст. 51-54 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ст.ст. 1,3 Закону України "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право", ст. 471-473 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, та виходив із наступного.

Конвенція 1961 року, яка скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обов'язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року (далі Конвенція).

Відповідно до п. а ч. 2 ст. 1 Конвенції для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця.

Ст. 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Однак в порушення вищезазначених приписів, заявником не було надано засвідчених в установленому порядку копій рішень іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання від 05 грудня 2016 року, та наданого на обґрунтування клопотання рішення іноземного суду від 25 листопада 2015 року, при цьому клопотання було призначено до судового розгляду, тому суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні, оскільки інших процесуальних рішень за наслідками розгляду клопотання цивільний процесуальний закон не передбачає.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Помилковими є посилання суду першої інстанції у цій справі на ст. ст. 53-54 зазначеної Конвенції, оскільки питання визнання рішень, що не підлягає примусовому виконанню, регулюється ст. 52 зазначеної Конвенції « Признание решений, не требующих исполнения». За змістом якої взагалі:

1. Вынесенные учреждениями юстиции каждой из Договаривающихся Сторон и вступившие в законную силу решения, не требующие по своему характеру исполнения, признаются на территориях других Договаривающихся Сторон без специального производства, если:

а) учреждения юстиции запрашиваемой Договаривающейся Стороны не вынесли ранее по этому делу решения, вступившего в законную силу;

б) дело согласно настоящей Конвенции, а в случаях, не предусмотренных ею, согласно законодательству Договаривающейся Стороны, на территории которой решение должно быть признано, не относится к исключительной компетенции учреждений юстиции этой Договаривающейся Стороны.

2. Положения пункта 1 настоящей статьи относятся и к решениям по опеке и попечительству, а также к решениям о расторжении брака, вынесенными учреждениями, компетентными согласно законодательству Договаривающейся Стороны, на территории которой вынесено решение».

Однак, з 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, нормами саме цього Кодексу суд першої інстанції керувався, а суд апеляційної інстанції має керуватись при вирішенні цієї справи, та який містить главу «Визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню» (ст. ст. 271-473).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 471 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою. До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; 3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ЦПК України в редакції, чинній з 154.12.2017 року, не звернув належної уваги на ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року (м. Мінськ), яка ратифікована РФ та Україною (10 листопада 1994 року), якою передбачено: документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення.

Встановлено, що ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав суду у цій справі клопотання, яке відповідає вимогам ст. 472 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Зокрема, до клопотання заявника у цій справі надано виготовлену на території РФ копію рішення Бабушкінського районного суду м. Москви від 05.12.2016 року у справі № 2-7579/16, за яким було усиновлено ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та внесено відповідні зміни в актовий запис про народження дитини, яке засвідчене Бабушкінським районним судом м. Москви, як уповноваженою на те особою в межах компетенції і за установленою формою і скріплене гербовою печаткою та містить позначку на самому рішенні, що воно набуло законної сили 17.12.2016 року (а.с. 6-7), а також засвідчений нотаріусом відповідно до законодавства переклад українською мовою цього рішення (а.с. 8-11), переклад українською мовою свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_4 29.05.2015 року (а.с. 13-15), переклад українською мовою паспорту громадянина РФ ОСОБА_2 (а.с. 15), переклад витягу з Положення про паспорт громадянина Р.Ф. (а.с. 16), рішення Бабушкінського районного суду м. Москви від 25 листопада 2015 року у справі № 2-6135/15 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, про позбавлення батьківських прав, яким було позбавлено останнього батьківських прав відносно дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, (а.с. 18-20), а також решта копій документів, складених українською мовою: копія свідоцтва про народження дитини ОСОБА_6 (а.с. 12), копія відповіді на ім'я ОСОБА_4 Мелітопольского міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 20.09.2017 року (а.с. 22).

Встановлено, що за рішенням Бабушкінського районного суду м. Москви від 05 грудня 2016 року у справі № 2-7579/16 усиновлено ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Мелітополь Запорізької області Республіки Україна, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Балашов Саратовської області та внесено зміни в актовий запис № 62, зроблений Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, Україна, про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, де у графі «прізвище» вказати «ОСОБА_10», у графі «по батькові» вказати «ОСОБА_10», у графі «батько» вказати «ОСОБА_2».

Заінтересовані особи у цій справі заперечень проти вищезазначеного клопотання заявника у цій справі не подавали.

Навпаки, заінтересована особа ОСОБА_4 надала апеляційному суду у матеріали цієї справи до свого відзиву на апеляційну скаргу заявника у цій справі (а.с. 76-77, в якому просила задовольнити апеляційну скаргу та клопотання заявника ОСОБА_2), також копію ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.02.2018 року у справі № 182/6169/17 (а.с. 78-79, 87-90), якою вже було задоволено її клопотання про визнання на території України рішення Бабушкінського районного суду м. Москви від 25 листопада 2015 року по справі № 2-6135/15 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно його сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та стягнуто відповідні аліменти з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 , та до якого нею надавався аналогічний пакет документів без проставляння апостилю.

Заінтересована особа Мелітопольський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надав апеляційному суду заяву (а.с. 73-74), в якій зазначав, що заперечень не має.

При вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи клопотання ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у цій справі є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у цій справі.

В силу вимог ст. 473 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, за наслідками розгляду клопотання…суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції у цій справі є такою, що постановлена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням апеляційним судом нового судового рішення у вигляді постанови, якою клопотання ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у цій справі слід задовольнити, визнати на території України рішення Бабушкінського районного суду м. Москви від 05 грудня 2016 року у справі № 2-7579/16, за яким було усиновлено ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, внесено зміни в актовий запис № 62, зроблений Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, Україна, про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, де у графі «прізвище» вказати «ОСОБА_10», у графі «по батькові» вказати «ОСОБА_10», у графі «батько» вказати «ОСОБА_2».

Керуючись ст.ст. 12, 247, 368, 372, 379, 381-384, 471-473, п. п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 лютого 2018 року у цій справі скасувати.

Клопотання ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати на території України рішення Бабушкінського районного суду м. Москви від 05 грудня 2016 року у справі № 2-7579/16, за яким:

Усиновлено ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Мелітополь Запорізької області Республіки Україна, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Балашов Саратовської області.

Внесено зміни в актовий запис № 62, зроблений Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, Україна, про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, де у графі «прізвище» вказати «ОСОБА_10», у графі «по батькові» вказати «ОСОБА_10», у графі «батько» вказати «ОСОБА_2».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту останньої.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складений 04 травня 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.