Справа № 199/7211/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

12.04.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Борулько М.Ю.

позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про вселення у домоволодінні №33 по вул.Житомирській у м.Дніпропетровську.

Вказаний зустрічний позов ОСОБА_1 ухвалою суду від 28.10.2013 року (а.с.47) був прийняти до спільного провадження з основним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку у домоволодінні №33 по вул.Житомирській у м.Дніпропетровську.

Ухвалою суду від 19.02.2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном залишений без розгляду за заявою позивачки про залишення позову без розгляду, відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що з 09.12.1978 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від якого мають двох доньок: ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Після укладення шлюбу позивачка у встановленому порядку вселилася у належний чоловіку ОСОБА_5 будинок №33 по вул.Житомирській у м.Дніпропетровську, де до теперішнього часу зареєстрована.

Позивачка зазначає, що з листопада 2012 року шлюбні стосунки з ОСОБА_7 фактично були припинені, з того часу вони проживають окремо, а рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 02 вересня 2013 року шлюб розірвано.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 05.04.2017 року було поділено майно подружжя. Вказаним рішенням встановлено, що домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі ОСОБА_7 отримав у спадок, однак у період шлюбу істотно збільшилось завдяки трудовим і грошовим внескам подружжя, у звязку з чим визнано обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5, та за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м.Дніпрі, яке в цілому складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 86,1 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м., а також гаражу літ.В, погрібу з шийкою літ.Г, сараю літ.Д, навісу літ.Л, літнього душу літ.М, вбиральні літ. Н, огорожі - №№1,2, свердловини - №3, тротуару літ. І Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.09.2017 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська було змінено, визнано частково недійсним договір дарування, в частині дарування 33/100 частин домоволодіння, скасовано за ОСОБА_3 реєстрацію права власності на 33/100 частини домоволодіння та за ОСОБА_1 визнано право власності на 33/100 частину домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі, яке в цілому складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 86,1 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м., а також гаражу літ.В, погрібу з шийкою літ.Г, сараю літ.Д, навісу літ.Л, літнього душу літ.М, вбиральні літ. Н, огорожі - №№1,2, свердловини - №3, тротуару літ. І.

Через неприязні стосунки між подружжям ОСОБА_5 створив позивачці несприятливі умови для проживання у будинку, вчиняючи бійки та скандали, з приводу чого позивачка зверталась до правоохоронних органів із заявами від 13.02.2013 року та 05.04.2013 року. За результатами розгляду вказаних заяв були складені протоколи, та ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст.173-2 КУпАП.

ОСОБА_5 за договором дарування, укладеним 22.02.2013 року між ним та донькою ОСОБА_3, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстровий №67, подарував ОСОБА_3 будинок №33 по вул. Житомирській у місті Дніпропетровську в цілому, яка також чинила перешкоди позивачці у користуванні спірним будинком. З приводу цього позивачка також зверталась до правоохоронних органів з відповідною заявою від 20.08.2013 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 позбавила позивачку можливості користуватися належним їй на праві власності житловим приміщенням, чим створює перешкоди у користуванні, вона змушена тимчасово проживати у сторонньої особи, тому просила суд вселити її у домоволодіння №33 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити та пояснила, що вона проживала разом з чоловіком ОСОБА_5 та доньками у домоволодінні №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі, та з 2013 році змушена проживати у сторонньої людини. На теперішній час вона є власницею 33/100 частин домоволодіння відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.09.2017 року, власником іншої частини домоволодіння є її донька ОСОБА_3, яка зачинила двері та не надає доступу до домоволодіння. Неодноразово відповідачка чинила сварки, не визнавала її права власності та користування домоволодінням та не впускала в житловий будинок, зверталася з позовом про зняття її з реєстраційного обліку. Оскільки вона не може на тривалий час безперешкодно проживати у будинку, який є її єдиним постійним житлом, не має ключів від вхідних дверей, тому просила її вселити у судовому порядку у житловий будинок по вул.Житомирській,33 у м.Дніпрі.

Також зазначила, що 21.03.2018 року донька ОСОБА_3 надала їй ключі від дверей будинку, про що вона написала розписку, однак вказані ключі не підійшли до вхідних дверей, у звязку з чим вона була змушена визвати працівників поліції, які також не змогли відчинити двері. Дане звернення було зареєстроване органами поліції.

Оскільки вони з донькою не можуть порозумітися з приводу її проживання та вселення у добровільному порядку, їх стосунки є недоброзичливими, спір триває декілька років, тому ОСОБА_1 просила у судовому порядку вселити її у вищевказане домоволодіння, 33/100 частини якого належать їй на праві власності.

Представник позивачки ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові, додатково зазначив, що сторони неодноразово мали намір вирішити спір мирним шляхом, відповідачка навіть 21.03.2018 року надала позивачці ключі від вхідних дверей будинку, однак приїхавши до будинку дані ключі не підійшли до дверей, у зв'язку з чим позивачка викликала поліцію та зафіксувала факт неможливості потрапити у житлове приміщення. Таким чином вирішити спір у добровільному порядку неможливо, у звязку з чим просив позов задовольнити та вселити ОСОБА_1 у житловий будинок за адресою: м.Дніпро, вул.Житомирська, будинок №33.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечувала та зазначила, що ніколи не чинила перешкод матері у проживанні у спірному будинку, вона добровільно покинула домоволодіння №33 по вул.Житомирській та тривалий час проживає з іншим чоловіком, посилаючись на те, що доглядає його. Неодноразово вона пропонувала матері повернутися додому, однак позивачка сама відмовляється вселятися та проживати у будинку по вул.Житомирській,33, їй навіть 21.03.2018 року були передані ключі від будинку, про що ОСОБА_1 написала розписку.

Представник відповідачки ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позовних вимог категорично заперечувала, просила у позові відмовити, оскільки позовні вимоги безпідставні, відповідачка не заперечує проти проживання позивачки у будинку та надала їй ключі від вхідних дверей, тому спір між сторонами фактично відсутній.

У той же час зазначила, що рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.09.2017 року, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на 33/100 частини домоволодіння, ОСОБА_3 оскаржила в касаційному порядку та на теперішній час відкрите касаційне провадження.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи та кримінального провадження №0004309, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 із 09.12.1978 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с.44), від якого мають двох доньок: ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Після укладення шлюбу позивачка ОСОБА_1 у встановленому порядку вселилася в належний чоловіку ОСОБА_5 будинок №33 по вул. Житомирській у м.Дніпропетровську, де до теперішнього часу зареєстрована, що підтверджується довідкою №002367 від 27.06.2013 року та 25.10.2013 року, виданою головою квартального комітету №3 ОСОБА_9, даними паспорту позивачки та довідкою про склад сімї (а.с.9, 39, 40).

Із листопада 2012 року шлюбні стосунки з ОСОБА_7 фактично припинені та з того часу подружжя ОСОБА_7 проживають окремо, рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду від 02 вересня 2013 року шлюб розірвано.

22.02.2013 року за договором дарування, укладеним між ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_3, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованим в реєстрі за №67, ОСОБА_3 стала власницею будинку №33 по вул.Житомирській у місті Дніпропетровську в цілому.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 05.04.2017 року було розділено майно подружжя та встановлено, що домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м.Дніпрі ОСОБА_7 отримав у спадок, однак у період шлюбу воно істотно збільшилось завдяки трудовим і грошовим внескам подружжя, у звязку з чим визнано обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5, та за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння №33 по вулиці Житомирській у м.Дніпрі (а.с.85-89).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.09.2017 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська було змінено, визнано частково недійсним договір дарування, в частині дарування 33/100 частин домоволодіння, скасовано за ОСОБА_3 реєстрацію права власності на 33/100 частини домоволодіння та за ОСОБА_1 визнано право власності на 33/100 частину домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі, яке в цілому складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 86,1 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м., а також гаражу літ.В, погрібу з шийкою літ.Г, сараю літ.Д, навісу літ.Л, літнього душу літ.М, вбиральні літ. Н, огорожі - №№1,2, свердловини - №3, тротуару літ.І. (а.с. 99-101).

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ході судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_1 Дніпр не проживає в домоволодінні №33 по вул.Житомирській у місті Дніпрі з 2012 року, між нею та чоловіком ОСОБА_5 існував спір з приводу розподілу спільного майна подружжя.

01.07.2013 року її донька ОСОБА_3, як власниця за договором дарування домоволодіння в цілому, подала позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття матері ОСОБА_1 з реєстраційного обліку у домоволодінні №33 по вул.Житомирській у м.Дніпропетровську.

Ухвалою суду від 19.02.2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном залишений без розгляду за заявою позивачки про залишення позову без розгляду, відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України (а.с.105).

Матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджується наявність між сторонами особистих неприязних стосунків, сварок та непорозумінь з приводу проживання ОСОБА_1 у домоволодіння №33 по вул..Житомирській як з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_5, так і з боку доньки ОСОБА_3 (Акт СМЕ №2901 - а.с.59, звернення до правоохоронних органів а.с.45,46,123,125, матеріали кримінального провадження №0004309).

Так, висновком спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_10 ОКЗ «Бюро судово-медичної експертизи» № 2901, зафіксовано факт отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень під час сварки між нею та матірю ОСОБА_1 по вул.Житомирській,33 (а.с.59), в результаті чого за заявою відповідачки від 16.07.2013 року внесені дані до ЄРДР, що підтверджується витягом з кримінального провадження №0003767 (а.с.58).

На ґрунті неприязних відносин між колишнім подружжям ОСОБА_1, чоловік ОСОБА_5 став чинити перешкоди позивачці та їх молодшій доньці ОСОБА_6 у користуванні спірним будинком, в результаті чого між ними виникали бійки та скандали, що підтверджується чисельними зверненнями ОСОБА_1 до правоохоронних органів, за результатами розгляду яких були винесені адміністративні постанови від 19.02.2013 року та 10.04.2013 року про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 64,65).

Також посилання у судовому засіданні ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на відсутність між сторонами спору та заперечень з боку відповідачки на проживання в домоволодінні ОСОБА_1, спростовується тим, що у суді, починаючи з 01.07.2013 року по 19.02.2018 року, перебував на розгляді її позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття матері ОСОБА_1 з реєстраційного обліку у домоволодінні №33 по вул.Житомирській у м.Дніпропетровську. Наданими 21.03.2018 року нею ключами від домоволодіння вхідні двері до житлового будинку відчинити не вдалося, що зафіксовано органами поліції.

На теперішній час ОСОБА_3 також не визнає право власності ОСОБА_1 на 33/100 частини домоволодіння №33 по вул.Житомирській у м.Дніпропетровську, оскільки на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.09.2017 року нею подана касаційна скарга та ухвалою від 30.10.2017 року відкрите касаційне провадження (а.с.101-102).

Враховуючи вищевикладене, суд критично ставиться до посилань відповідачки та її представника щодо відсутності між сторонами спору з приводу вселення та проживання ОСОБА_1 н.М. у домоволодіння №33 по вул.Житомирській у м.Дніпропетровську.

Дослідивши спірні правовідносини та застосовуючи відповідні норми права, в ході судового розгляду судом встановлено наявність перешкод у праві користування та володіння належною позивачці 33/100 частини у праві спільної часткової власності в спірному будинку, а тому відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, порушене право власниці ОСОБА_1 підлягає судовому захисту.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що вказує на те, що цьому праву власника відповідає зобовязання інших осіб утримуватися від порушення його правочинності. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК.

Дослідивши спірні правовідносини та застосовуючи відповідні норми права, в ході судового розгляду судом встановлено наявність перешкод у праві користування та володіння належною позивачці 33/100 частини у праві спільної часткової власності в спірному будинку, а тому відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, порушене право власниці ОСОБА_1 підлягає судовому захисту.

Оскільки в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження неможливість ОСОБА_1 у позасудовому порядку заселитися в домоволодіння №33 по вул.Житомирській у м.Дніпрі, яке є для неї єдиним постійним місцем проживання та реєстрації в установленому законом порядку, тому суд вважає вселити ОСОБА_1, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у житловий будинок за адресою: місто Дніпро, вулиця Житомирська, будинок №33.

Згідно зі ст.141 ЦПК України із ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 229 гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 129, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 64, 156 Житлового Кодексу України, ст.ст. 316, 319, 383, 405 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення, - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2 виданий 20.07.2000 року Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у житловий будинок за адресою: місто Дніпро, вулиця Житомирська, будинок №33.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_3, НОМЕР_4 виданий 26.01.2012 року Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, 229 (двісті двадцять девять) гривень 40 копійок судових витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя