Справа № 462/5674/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 листопада 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позов обґрунтовує тим, що він є власником будинку №57 по вул. Чижевського в м. Львові, який належить йому на підставі договору дарування від 26 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 У вказаному будинку зареєстровані відповідачі, які не проживають там впродовж тривалого часу. Вказує, що відповідач ОСОБА_9 є його колишньою дружиною, а відповідачі ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, - його синами. Після розірвання шлюбу між ним та відповідачем ОСОБА_9 в 2004 році остання разом з синами залишила зареєстроване місце проживання та переїхала проживати до іншого чоловіка за адресою: м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 8/5, де мешкає й досі. Створивши нову сімю, відповідач ОСОБА_5 за місцем реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, не зявляється, її особистих речей за вказаною адресою немає. Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також не проживають в його будинку з 2004 року, їхніх особистих речей там немає, спілкування з ними відбувається в телефонному режимі. Таким чином, вважає, що відповідачі тривалий час, з 2004 року, без поважних причин не проживають в будинку по вул. Чижевського, 57 в м. Львові, не приймають участі в оплаті комунальних послуг. Вони не звертались в правоохоронні органи з приводу здійснення їм перешкод в користуванні спірним житлом, в поліклініці за місцем реєстрації вони не обслуговуються, що підтверджується відповідними доказами. Жодних домовленостей щодо збереження за відповідачами права на житло між ними не досягнуто. Крім того, зазначає, що в звязку зі збереженням реєстрації місця проживання відповідачів в його будинку він позбавлений можливості оформити житлову субсидію, що впливає на його матеріальне становище. Добровільно знятися з реєстрації зі спірного житла за адресою: м. Львів, вул. Чижевського, 57, відповідачі не бажають, а тому він змушений звернутися з даними позовом.

З огляду на наведене, просить визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житлом в будинку по вул. Чижевського, 57 в м. Львові.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03 жовтня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, додаткових пояснень з приводу обставин справи не надав, оскільки внаслідок перенесеної хвороби в нього порушене мовлення.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, які наведені в позовній заяві, додатково суду пояснила, що в звязку зі збереженням реєстрації місця проживання відповідачів в будинку за адресою: м. Львів, вул. Чижевського, 57 порушуються права позивача, як власника вказаного житла, оскільки на даний час він не може отримати житлову субсидію. Відповідачі з 2004 року фактично не проживають в спірному житлі та не допомагають позивачу в утриманні будинку, оплаті комунальних послуг. Отримавши копію даного позову, діти позивача телефонувати йому та повідомили, що до суду зявлятися не будуть. За станом здоровя, внаслідок перенесеного інсульту, позивачу протипоказані стреси, однак на його адресу надходять вимоги про сплату заборгованості за кредитом, адресовані відповідачу ОСОБА_6 Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання рекомендованої кореспонденції (а.с.), причини неявки суду не повідомили, відзиву не подали.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд встановив, що ОСОБА_3 є власником будинку №57 по вул. Чижевського в м. Львові, що підтверджується копією договору дарування від 26 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 2201 (а.с.6).

Належність позивачу на праві приватної власності будинку №57 по вул. Чижевського в м. Львові підтверджено також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 квітня 2014 року (а.с.8).

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописки ЛКП Левандівка №3942 від 06 серпня 2018 року, в будинку №57 по вул. Чижевського в м. Львові зареєстровано чотири особи, а саме: позивач ОСОБА_3 та відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.10).

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕГ №141469, виданого 23 листопада 2004 року відділом РАЦС Залізничного РУЮ м. Львова, встановлено, що 24 червня 2004 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.с.9).

Факт того, що відповідачі не проживають за адресою місця реєстрації з 2004 року підтверджується актом ЛКП Левандівка №960 від 25 листопада 2015 року, актом ЛКП Левандівка №677 від 09 жовтня 2017 року, актом ЛКП Левандівка №235 від 24 травня 2018 року та актом ЛКП Левандівка №345 від 16 липня 2018 року (а.с.11, 12, 13, 14).

З відповіді Комунальної 3-ї міської поліклініки м.Львова на адвокатський запит представника позивача встановлено, що відповідачі за медичною допомогою впродовж 2015-2018 років в поліклініку не звертались (а.с.15).

Крім того, на адвокатський запит представника позивача ОСОБА_10 відділом поліції ГУНП у Львівській області надано відповідь №С-56/ОСОБА_8/38/02-18 від 16 липня 2018 року, з якої встановлено, що в період з 01 липня 2015 року по 12 липня 2018 року у Залізничний РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_9, ОСОБА_6 із заявами (повідомленнями) з приводу чинення їм перешкод в користуванні житлом за адресою: м. Львів, вул. Чижевського, 57, не звертались (а.с.16).

Допитана в якості свідка ОСОБА_11, будучи сусідкою позивача, підтвердила той факт, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації вже понад 10 років.

Свідок ОСОБА_12, який також є сусідом позивача, суду пояснив, що колишня дружина позивача та його сини залишили місце реєстрації більше 10 років тому та з того часу там не проживають, позивач проживає сам, конфліктів між сторонами не було, причини того, чому відповідачі залишили житло йому достовірно не відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до статті 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи досліджені судом письмові докази, покази свідків та пояснення представника позивача суд вважає доведеним той факт, що відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відсутні за місцем реєстрації за адресою: м. Львів, вул. Чижевського, 57, без поважних причин понад строки, встановлені ст. 405 ЦК України.

Зважаючи на вищевикладене, на основі повно та всебічно зясованих обставин справи, підтверджених доказами, перевіреними судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність та взаємозвязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які виникли між сторонами, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позивачем правильно обрано спосіб захисту свого порушеного права, а тому позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81, 141, 259, 264-265 ЦПК України, Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», ст. ст. 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - буд.№ 57 по вул. Чижевського в м. Львові.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 судовий збір на користь держави в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп).

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз