РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2018 року Першотравневий районний суд

Донецької області

у складі:

головуючого судді Демочка Д.О.

при секретарі Цукановій Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1, уточнивши позовні вимоги, та мотивує їх наступним.

Він є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

За вказаною адресою зареєстрована відповідач ОСОБА_2 з 05.07.1991 з часу укладення шлюбу з його сином - ОСОБА_4, але вона постійно мешкає у Російській Федерації.

На даний час відповідач тривалий час проживає на території Російської Федерації, а позивач не має можливості розпоряджатися своєю власністю - житловим будинком, у зв'язку з чим він був змушений звернутися до суду.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, ОСОБА_3 надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, її представник ОСОБА_5 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 92355951 від 19.07.2017, будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 113).

Як вбачається з адресної картки, у будинку АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 34).

Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у будинку АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 (а.с. 37).

Судом достовірно встановлено, що відповідач тривалий час не проживає у спірному будинку АДРЕСА_1.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з тим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Таким чином, оскільки відповідач понад встановлені законодавством строки не проживає у спірному будинку та залишається у ньому зареєстрованою, не оплачує комунальні послуги, порушує права позивача, а тому перешкоджає вільному володінню й розпорядженню своєю власністю, тому суд вважає можливим визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1, тим більше, що у відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 206, 247, 258, 259, 265 ЦПК України, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст.ст. 71, 150 ЖК Української РСР, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (проживає за адресою: будинок АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (проживає за адресою: будинок АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим будинком АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Суддя Д.О. Демочко