Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 199/5475/15-ц

провадження № 61-42200св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідністю «ОТП Факторинг Україна» на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року в складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 10 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 46 000 дол. США. Кредитні зобов'язання ОСОБА_4 забезпечені порукою ОСОБА_5, яка зобов'язалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитом як солідарний боржник, про що між нею і ЗАТ «ОТП Банк» 10 липня 2008 року був укладений договір поруки. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 30 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 4 537 432,88 грн.

На підставі викладеного ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 537 432,88 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року (в складі судді Скрипник О. Г.) позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 483 992,04 грн, яка складається з: суми основного боргу - 44 008,92 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 30 червня 2015 року становить 924 863, 21 грн; несплачених відсотків за користування кредитом - 2 423,41 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30 червня 2015 року становить 50 928,83 грн; пені - 24 200 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30 червня 2015 року становить 508 200 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 1 827 грн. Стягнуто ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 1 827 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальником порушено умови кредитного договору, забезпеченого договором поруки, тому відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 4 019,40 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду, ТОВ «ОТП Факторинг», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позичальником порушено умови кредитного договору, забезпеченого договором поруки, ТОВ «ОТП Факторинг» за договором факторингу від 24 лютого 2012 року прийняло право грошової вимоги за кредитним договором та договором поруки, тому відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники. У матеріалах справи відсутні належним чином засвідчені досудові вимоги про повернення всієї суми кредиту, отже вони не є належними та допустимими доказами. Апеляційний суд безпідставно застосував позовну давність до спірних правовідносин. Оскільки датою остаточного повернення кредиту є 10 липня 2023 року, то трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 10 липня 2023 року і закінчується 10 липня 2026 року.

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що 20 грудня 2011 року кредитор пред'явив вимогу до позичальника та поручителя про повернення кредиту в повному розмірі, відповідно, змінив строк виконання зобов'язання. Оригінали досудових вимог, копії яких знаходяться в матеріалах справи, були досліджені судом апеляційної інстанції та судом встановлено, що вони є належними та допустимими доказами. Позивачем не спростовано висновки апеляційного суду, а його доводи ґрунтуються на припущеннях. Оскільки позов подано з пропуском строку позовної давності, то суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позову.

01 жовтня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 10 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 46 000 дол. США.

Кредитні зобов'язання ОСОБА_4 забезпечені порукою ОСОБА_5, яка зобов'язалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитом як солідарний боржник, про що між нею і ЗАТ «ОТП Банк» 10 липня 2008 року був укладений договір поруки.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 10 липня 2008 року був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передала в іпотеку земельну ділянку, загальною площею 0,1314 га, що знаходиться на АДРЕСА_1, та будь-яке нерухоме майно, що знаходиться чи буде збудовано на цій земельній ділянці і яке стане власністю іпотекодавця в майбутньому.

ОСОБА_4 свої зобов'язання належним чином не виконував та допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка згідно з розрахунком позивача станом на 30 червня 2015 року складає 4 537 432,88 грн.

Апеляційний суд встановив, що 20 грудня 2011 року за вих. № 22-2/769601, 22-2/769602 ЗАТ «ОТП Банк» надіслано ОСОБА_4 та ОСОБА_6 досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, за змістом яких протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги вони мають сплатити всю суму кредиту й пов'язані з ним платежі.

ОСОБА_4 подано до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Як встановлено вище, у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника та поручителя повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 20 грудня 2011 року вимогу боржнику та поручителю про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів.

Оскільки дати отримання поштового відправлення (вимоги про строкове повернення кредиту) Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» підтвердити не змогло, то день отримання такої вимоги визначаються відповідно до нормативних документів у редакції, чинній на час вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до пункту 4.1 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 12 грудня 2007 року № 1149 (в редакції, чинній на час надсилання вимоги про дострокове повернення кредиту), нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) становить: день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання плюс три дні, а пріоритетної - плюс один день.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у липні 2015 року.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. Позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

Разом з тим, умови договору поруки (пункт 4.1) про її дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, апеляційний суд дійшов правильного висновку про припинення поруки, оскільки кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, надіславши 20 грудня 2011 року відповідну вимогу, а до суду з цим позовом, зокрема про стягнення заборгованості з поручителя, звернувся лише у липні 2015 року, тобто з пропуском визначеного частини четвертої статті 559 ЦК України строку.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що наявні у матеріалах досудові вимоги не є належними та допустимими доказами, оскільки оригінали вказаних досудових вимог були надані представником відповідача для огляду в суді апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції також встановив, що вказані досудові вимоги як документи в розумінні ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлювання документів» не містять ознак невідповідності вимогам, що ставляться до банківських документів такого роду, виготовлені на відповідному бланку, а також підписані працівниками банку. Встановлено, що досудові вимоги не визнані фальшивими чи недійсними у встановленому законом порядку. Доказів відкликання цих досудових вимог позивач суду не надав.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що датою остаточного повернення кредиту є 10 липня 2023 року, тому трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 10 липня 2023 року і закінчується 10 липня 2026 року, оскільки пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В.В. Пророк