Справа № 354/511/15-ц
Провадження № 22-ц/779/222/2018
Головуючий у 1 інстанції Іванов А. П.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яремчанського міського суду, ухвалене суддею Івановим А.П. 04 грудня 2017 року в м. Яремче, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Приватне підприємство «Західземпроект», Головне управління Держгеокадастру Івано-Франківської області, про визнання недійсним та скасування рішення Яремчанської міської ради №110-5/2011р. від 30.06.2011 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0555 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ОСОБА_3; визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1; скасування державної реєстрації земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25 жовтня 2000 року він отримав в дар від своєї тітки земельну ділянку площею 0,1012 га для ведення особистого підсобного господарства в АДРЕСА_2 На підставі договору купівлі-продажу НОМЕР_2 від 25.10.2000 року йому було видано державний акт на право власності на дану землю.

В 2001 році ним були виготовлені всі необхідні дозвільні документи на забудову даної земельної ділянки та розпочато будівництво житлового будинку.

Суміжною з ним земельною ділянкою є ділянка для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_3.

Позивач зазначає, що заїзд до його земельної ділянки завжди був попри земельну ділянку ОСОБА_3, де була дорога.

В 2012 році ОСОБА_3 приватизував земельну ділянку. Однак, на думку позивача, при приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки ним була приватизована частина земель територіальної громади м. Яремче, а саме заїзд, який не підлягав приватизації.

Певний період часу ОСОБА_2 користувався заїздом до своєї земельної ділянки через сусідню земельну ділянку. На даний час не може користуватись даним заїздом, тому звернувся з проханням до ОСОБА_3 демонтувати огорожу та звільнити дорогу для заїзду на його земельну ділянку, на що останній ніяк не реагує.

Вважає, що внаслідок видачі відповідачеві ОСОБА_3 Державного акта на право власності на земельну ділянку порушені його законні права та інтереси, він позбавлений можливості реалізувати своє право на земельну ділянку, яка належить йому на праві власності.

З урахуванням уточненої позовної заяви від 22.02.2016 року ОСОБА_2 просив визнати недійсними: рішення (витяг) Яремчанської міської ради №110-5/2011 від 30.06.2011 року в частині затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 0,0555 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3.

Рішенням Яремчанського міського суду від 04 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю.

На дане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вважає що дане рішення є необ'єктивним, необґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

На його думку, судом не були взяті до уваги надані позивачем докази, які свідчили про те, що між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 колись була дорога, зокрема: державний акт про право власності на його земельну ділянку попередньої власниці ОСОБА_4, в якому накреслено заїзд до його земельної ділянки; державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3, в якому літерами від А до Б позначений заїзд, який веде до його земельної ділянки; будівельний паспорт, проект забудови земельної ділянки та схеми виносу в натурі меж його земельної ділянки і розбивки будівель, де вказано заїзд зі сторони ОСОБА_3; акт комісії Яремчанської міської ради від 10.06.2017 року щодо обстеження проїзду до його земельної ділянки, в якому зазначено, що заїзд до ділянки знаходиться у власності ОСОБА_3, і на даний час ОСОБА_2 користується заїздом через земельну ділянку ОСОБА_5; зведена схема суміжних земельних ділянок згідно існуючих актів, з якої вбачається, що ОСОБА_5 мав би бути вказаний як межівник в державному акті ОСОБА_3, в якому літерами від А до Б вказано заїзд, а не межівник ОСОБА_5

Зазначає, що суд помилково посилається на те, що позивач має вільний доступ до своєї земельної ділянки, облаштований заїзд, і його права ніяким чином не зменшені та не ліквідовані, а також на те, що він ніколи не користувався під'їздом через земельну ділянку ОСОБА_3

Крім того, вважає, що судом не враховано вимоги п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року щодо захисту прав всіх суб'єктів права власності на землю та господарювання на ній при вирішенні земельних спорів.

На підставі наведеного, апелянт просить скасувати рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 04.12.2017 року, постановити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України. Відповідно до п. 9 ст. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» вказаного Кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник, представник Яремчанської міської ради Івано-Франківської області проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи ПП «Західземпроект» в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи в їх відсутності, доводи апеляційної скарги заперечував.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює, у випадку необхідності, учасникам судового процесу їх процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судовому процесу їх правами та вживає заходів для виконання ними їх обов'язків.

Статтею ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 має вільний доступ до своєї земельної ділянки, облаштований заїзд, його права ніяким чином не порушені. Крім того, відповідач ОСОБА_3 у встановленому законом порядку отримав всі необхідні документи для набуття права власності на земельну ділянку.

Однак, погодитися з такими висновками апеляційний суд не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України, набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) (п. а ч. 4 ст. 83 ЗК України).

Відповідно до положень ст. 155 ч. 1 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно роз'яснень, даних у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Розглядаючи позови про захист прав землекористувачів земельних ділянок, суд має перевіряти законність рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його незаконність.

Статтями 78, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,1012 га, розташована на території Яремчанської міської ради, призначена для ведення особистого підсобного господарства, про що свідчить Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 12.01.2001 року (т. 1, а.с. 10).

Дана земельна ділянка набута на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.10.2000 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 16).

Рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №24 від 16.03.2004 року «Про вилучення, надання земельних ділянок, передачу земельних ділянок у приватну власність та видачу дозволів на виготовлення проекту відведення на землю організаціям, установам та підприємствам» ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення проекту відведення на зміну цільового призначення земельної ділянки площею 1000 кв.м. по вул. Довбуша із земель для ведення особистого підсобного господарства на землі житлової та громадської забудови (будівництво житлового будинку) (т. 1, а.с. 15).

Як вбачається з Будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудівнику ОСОБА_2 за 2001 рік, заїзд до вищевказаної земельної ділянки передбачений з вулиці Мазепи (т. 1, а.с. 6-9).

Крім того встановлено, що рішенням Яремчанської міської ради від 30.06.2011 року №110-5/2011 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0555 га для ведення особистого селянського господарства АДРЕСА_1 ОСОБА_3, жителю АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 69).

На підставі даного рішення було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від серпня 2012 року, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 (т. 1, а.с. 14).

В Акті встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористувача ОСОБА_3 була погоджена межа ОСОБА_2 як суміжним землекористувачем (т. 1, а.с. 200).

Однак, пізніше між сторонами виник спір щодо користування під'їзною дорогою до земельної ділянки ОСОБА_2

Як вбачається з листа виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №Г-760 від 21.11.2013 року, на момент обстеження земельної ділянки ОСОБА_3 дійсно проїзд (дорога) включений в план земельної ділянки і переданий йому у власність, але ним на місцевості не пригороджений. Враховуючи, що проїздна дорога необхідна позивачу, комісія рекомендувала сторонам укласти договір на встановлення земельного сервітуту (т. 1, а.с. 17).

Згідно Акту комісійного обстеження щодо влаштування проїзду до земельної ділянки ОСОБА_2 в м. Яремче по вул. Мазепи від 10.06.2016 року, складеного комісією за участі представників відділу містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства, юридичного відділу міськвиконкому, відділу земельних ресурсів міськвиконкому, директора геодезичної організації ПП «Карпатгеодезпроект» і сторін спору, в Державному акті ОСОБА_3 нанесено заїзд (позначений літерами А-Б). На даний час ОСОБА_2 користується під'їздом, який облаштований через земельну ділянку іншої особи. В результаті проведення геодезичною службою винесення меж в натурі земельної ділянки ОСОБА_3 згідно державного акту та відповідно до площі земельної ділянки 0,0555 га заїзд знаходиться у його власності (т. 1, а.с. 151).

Крім того, допитаний в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_2 користується під'їздом до своєї земельної ділянки, який облаштований через належну йому земельну ділянку, однак, в його державному акті не передбачено такого заїзду. Ним та ОСОБА_2 було погоджено такий заїзд як тимчасовий до моменту відчуження земельної ділянки третім особам. Іншого заїзду в ОСОБА_2 немає.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 пояснювали, що раніше по земельній ділянці ОСОБА_3 була дорога, а свідок ОСОБА_10 вказала, що в технічній проектній документації земельної ділянки ОСОБА_2 був вказаний спірний заїзд.

Твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що у позивача є заїзд з вул. Витовського, не доведені в судовому засіданні. Також такі доводи спростовуються Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 від 29.11.1994 року попереднього власника земельної ділянки ОСОБА_4, з якого вбачається, що заїзд до земельної ділянки передбачений лише по межі «Д-Е» ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 12).

Таким чином, враховуючи те, що іншого заїзду до земельної ділянки ОСОБА_2 окрім, як з вул. Мазепи немає, а згідно державного акту заїзд знаходиться у власності відповідача ОСОБА_3, позивач має право вимагати визнання недійсним даного правовстановлюючого документу та скасування державної реєстрації земельної ділянки з метою поновлення свого порушеного права.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, а тому, з огляду на наведені обставини справи та норми права, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвалене рішення не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Яремчанського міського суду від 04 грудня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Приватне підприємство «Західземпроект», Головне управління Держгеокадастру Івано-Франківської області, про визнання недійсним та скасування рішення Яремчанської міської ради №110-5/2011р. від 30.06.2011 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0555 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ОСОБА_3; визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1; скасування державної реєстрації земельної ділянки задовольнити.

Визнати недійсним рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №110-5/2011 від 30.06.2011 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0555 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, жителю АДРЕСА_1

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0555 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3) 1669 грн. 08 коп. сплаченого судового збору та 1500 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 травня 2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.