Номер провадження: 22-ц/785/1466/18
Номер справи місцевого суду: 521/7205/16-ц
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного ацірнерного товариства «Сведбанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання кредитного та іпотечного договору недійсними, виключення з реєстру обтяжень предмету іпотеки та застосування реституції, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до публічного ацірнерного товариства «Сведбанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» публічного ацірнерного товариства «Сведбанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» з позовом в подальшому уточненим про визнання кредитного та іпотечного договору недійсними, виключення з реєстру обтяжень предмету іпотеки та застосування реституції.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що кредитний договір, укладений 24.09.2008 року між нею та ПАТ «Сведбанк», не відповідає ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» і порушив її права, як споживача кредитних послуг, оскільки:

- кредит в іноземній валюті був виданий без відкриття поточного рахунку клієнта;

- банком порушена переддоговірна робота, зокрема позивачу не було роз`яснено у повному обсязі і в зрозумілій формі всю інформацію про дійсний розмір відсотків та сукупну вартість кредиту, працівник банку свідомо ввів позивача в оману, не надав позивачу достаньо часу для ознайомлення зі всіма умовами кредитного договору. В подальшому позивач ознайомившись більш детально з кредитним договором зрозуміла несправедливість його умов;

- умови кредитного договору про встановлення жорстких обов'язків для позичальника та надання права банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку, розірвати договір є дискримінаційними, оскільки створюють дисбаланс прав та обов'язків на користь Банку з одночасним погіршенням прав позичальника;

- базові умови кредитування не відповідають сумі розрахунку щомісячного платежу.

Недійсність кредитного договору від 24.09.2008 року також має наслідком недійсності іпотечного договору від 24.09.2008 року, укладеного між цими ж сторонами того же дня на забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником кредитного договору.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного ацірнерного товариства «Сведбанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання кредитного та іпотечного договору недійсними, виключення з реєстру обтяжень предмету іпотеки та застосування реституції - відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_5, яка подала в інтересах позивача дану апеляційну скаргу та здійснювала її представництво в суді першої інстанції, провадження у справі яким відкрито до 30.09.2016 року, в судове засідання не з'явилася, про причини не явки суду не повідомила.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, в тому числі щодо інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а також про строк його дії, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення. Обставини, зазначені позивачем в обгрунтування заявлених вимог про недійсність кредитного договору, не знайшли свого підтвердження.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та грунтується на законодавстві.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи:

- 24 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту № 1501/0908/71-194, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит в сумі 50 000 доларів США, зі сплатою 12,5 відсотків річних за користування кредитом, строком до 24 вересня 2038 року. Кредит виданий для здійснення позичальником розрахунків з ОСОБА_6 по Договору купівлі-продажу з метою придбання позичальником квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 6-13);

-в забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, 24 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладений Іпотечний договір № 1501/0908/71-194/-Z-1, згідно якого позивач передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 15-19);

-25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ВАТ «Сведбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 1501/0908/71-194 від 24.09.2008 року (т.1 а. с. 20-21);

-05.06.2012 року ПАТ Дельта Банк» направило ОСОБА_2 відповідне повідомлення (інформацію) про відступлення (т. 1 а. с. 22);

-15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступив ПАТ «Альфа Банку» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 1501/0908/71-194 від 24.09.2008 року (т.1 а. с. 23-24);

- 04 лютого 2013 року ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 уклали договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 24.09.2008 року щодо строку надання позичальником оригіналів документів про право власності на предмет іпотеки на вимогу Банку (т.1 а. с. 14).

- згідно з наданими позивачем платіжними дорученнями, ОСОБА_2 повертала кредиту, сплачувала відсотки по кредиту, комісію за період з 24.09.2008 року по листопад 2015 року на загальну суму 463 058,83 грн. в еквіваленті гривні до доларів США на час здійснення кожного платежу у вказаний період часу (т. 1 а. с. 25-69).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Сплачуючи протягом тривалого часу (більше 7 років) періодичні фіксовані платежі згідно умов договору, позивачка погоджувалася з умовами кредитного договору, не порушувала питання про його розірвання чи визнання недійсним через ненадання кредитором своєчасної та достовірної інформації про послугу, отже її волевиявлення, як учасника правочину, було вільним і відповідало внутрішній волі, а правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що факт виконання банком своїх зобов'язань перед позичальником за кредитним правочином у повному обсязі сторонами не заперечується і позивачка виконувала зобов'язання погашення кредиту протягом більше семи з половиною років до подання позову до суду.

В укладеному сторонами договорі кредиту доступно та зрозуміло передбачено: суму кредитування (п. п. 1.1 - 50 000 доларів США); строк кредитування (до 24.09.20138 року), розмір та строки здійснення щомісячних фіксованих платежів з повернення тіла кредиту та сплати відсотків (534 доларів США) визначено величину річних відсотків за користування кредитом, величину комісійних платежів, механізм та порядок нарахування відсотків, в тому числі прострочених тощо, тобто позичальнику банком була надана повна інформація про умови надання кредиту, його вартості та інших супутніх послуг і тарифах до них. При цьому за умови дотримання позичальником усіх положень кредитного договору, ануїтетні (фіксовані) платежі є незмінними. Інформація про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, процентної ставки, порядок, механізм та базу її нарахування, вартість супутніх послуг зазначено безпосередньо у Кредитному договорі, як це передбачено п. 3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 року N 168, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за N 541/13808.

У пункті 1.5 кредитного договору міститься детальний розпис сукупної (загальної) вартості кредиту для Позичальника (його витрат) у зв'язку з отриманням кредиту на умовах цього Договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми, передбачені цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат, пов'язаних з укладенням Іпотечного договору, передбаченого п. 2.1 цього Договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього, вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором відповідно до п. 5.1.8 Договору. Витрати, пов'язані з укладанням/зміною іпотечного договору, договору страхування предмету іпотеки, сплачуються Позичальником самостійно безпосередньо особами, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування.

Пунктом 3.1.1. кредитного договору передбачено повернення кредиту, сплату процентів у вигляді ануїтетних (фіксованих) платежів - 534 доларів США до 10 числа кожного місяця. В цьому ж пункті сторонами визначено порядок сплати простроченої заборгованості.

З пункту 3.2. кредитного договору вбачається, що проценти нараховуються з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом починаючи з дати видачі до дати кредиту до моменту його повернення. При розрахунку процентів за кількість днів у році приймається 360. При цьому враховується перший день та не враховується останній день користування кредитом. Якщо день надання та повернення кредиту співпадають, проценти за користування кредитом зараховуються на суму наданих коштів за один день користування кредитом.

Пунктами 3.10., 3.1.1 Договору встановлено комісію за проведення розрахунків та управління кредитом.

Пунктом 5.1.8. Договору встановлено порядок страхування предмету іпотеки

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, особливість повернення кредиту за кредитним договором від 24.09.2008 року, зокрема через ануїтетну систему погашення кредиту, необхідна інформація щодо сукупної вартості кредиту зазначена безпосередньо у кредитному договорі, що узгоджується з Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року.

Пуктом 10.1. Кредитного договору від 24.09.2008 року передбачено, що укладаючи цей договір позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить про те, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов'язані з підприємницькою діяльністю (у тому числі, з умовами типових кредитних договорів та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені у цьому договорі.

Крім того, у п. 10.13 Кредитного договору Позичальник також свідчив, що підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що перед укладенням Кредитного договору Банк надав йому у письмовій формі всю інформацію, про умови кредитування. Також при укладанні Кредитного договору йому була надана вся необхідна іформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року в повному обсязі.

Отже, твердження апелянта про те, що при укладенні спірного правочину банк не дотримав істотних умов договору щодо надання їй як позичальнику повної інформації про умови кредиту, не узгоджуються з матеріалами справи, не спростовані належними та достатніми доказами і на увагу не заслуговують.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

18 січня 2016 року ОСОБА_2 звернувшись до суду з позовом до банку про визнання кредитного договору, який в подальшому доповнила вимогою про визнання іпотечного договору недійсним та іншою похідною вимогою, в своїй позовній заяві, як на правову підставу цих вимог, посилалася на обман її зі сторони працівників банку при укладенні кредитного договору.

Згідно норм ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України: зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 230 ЦК , якщо одна iз сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, якi мають істотне значення ( ч. 1 ст. 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, якi можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснення даного в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи в районному суді, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, предметом доказування у цій категорії справ є додержання сторонами в момент укладення договору вимог закону, а не виконання цього договору вже після його укладення.

Проте таких обставин позивачкою у справі не доведено. Не розуміння позичальником запропонованих банком умов кредитного договору або неможливість їх оцінити в сукупності в момент укладення, щодо витрат на його обслуговування та здорожчання, не є обманом зі сторони банку.

Само по собі збільшення реальної відсоткової ставки та здорожчання кредиту в процесі його виконання, а не на час укладення, на думку колегії суддів, у випадку доведення обґрунтованості зазначених фактів може бути в даному випадку підставою для перерахунку позивачці кредитної заборгованості перед банком, а не для визнання спірного кредитного договору недійсним.

Таким чином, обставини, на які посилалась позивачка (фактично тексти оскаржуваних договорів), не свідчать про те, що:

-підприємницька практика відповідача, як кредитора, була нечесною та ввела позивачку в оману щодо обставин, які вплинули на вчинення нею спірного правочину;

-умови спірного кредитного договору для позивачки були несправедливими та що наслідком цих умов став істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача;

-відсоткова ставка та сукупна вартість кредиту, що були закладені сторонами у кредитному договорі та були відомі позичальнику, є тими обставинами, які обов'язково мали б перешкодити позивачці укласти спірний кредитний договір, а банк навмисно і цілеспрямовано своїми винними діями щодо відсоткової ставки та вартості кредиту ввів її в оману і це вплинуло на укладення позивачкою спірного правочину.

На думку колегії суддів позивачем не доведено наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких позичальника, як вважає позивач, введено в оману, і сам факт обману.

Крім того, з письмової анкети ОСОБА_2 поданої нею до ПАТ «Сведбанк» для отримання кредиту з метою придбання квартири, позивач на час укладення оскаржуваного нею кредитного договору від 24.09.2008 року, працювала начальником відділу індивідувального бізнесу акціонерного банку «Діамантбанк» і тому враховуючи специфіку її роботи, мала проявити необхідну обачність, передбачити нюанси кредитного договору та наслідки отримання кредиту на умовах, які були їй запропоновані та нею прийняті і частково виконані на протязі тривалого періоду (більше 7 років).

Зокрема, якщо кредит видається на 30 років (360 місяців), а сума кредиту складає 50 000 доларів США, то повернення фіксованими рівними частинами становить 50 000/360=138,88 доларів США щомісячно. Проте за умовами кредитного договору передбачена сума повернення 534 доларів США. Решта надлишку становить 395,12 доларів США. Цей надлишок включає проценти за користування кредитом, які нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом починаючи з дати видачі до дати кредиту до моменту його повернення. Тобто розрахунок процентів має свій особливий передбачений кредитним договором механізм та базу нарахування (фактична кількість днів користування на суму щоденного залишку). При належній та своєчасній оплаті процентів залишок у вигляді тіла кредита, як бази нарахування - має тенденцію до зменшення, а фактична кількість днів користування залишком кредиту - до збільшення. Місячний платіж включає суму щоденних таких нарахувань протягом місяця станом на 10 число кожного місяця відповідно.

Вказані питання висвітлені у кредитному договорі. Прийняття вказаних умов кредитного договору та їх виконання протягом кількох років не свідчить про введення банком позичальника в оману і про нечесну підприємницьку діяльність банку, як кредитора. Це може свідчити про необачність самого позичальника і не врахування їм ризиків падіння власного доходу чи здорожчання кредиту з об'єктивних причин протягом великого періоду, на який виданий кредит.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, у суду першої інстанції, не було правових і фактичних підстав для задоволення пред'явленого ОСОБА_2 позову виходячи з наведених нею обгрунтувань.

Оскільки не має підстав для визнання кредитного договору недійсним, то відповідно відсутні підстави і для задоволення вимог, які є похідними від задоволення основної вимоги, зокрема про визнання недійсним договору іпотеки квартири, скасування державної реєстрації обтяження квартири, застосування реституції тощо.

При таких обставинах, районний суд дійшов до вірного висновку про дотримання банком законодавства при укладенні оскаржуваного кредитного договору та відсутність доказів про введення банком позичальника в оману.

Доводи апеляційної скарги фактично зведені до перевстановлення обставин, які вірно встановлені судом першої інстанції та переоцінки доказів, які належно оцінені районним судом.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відхилення районним судом клопотання про призначення судово-економічної експертизи не спростовують правильність висновку суду першої інстанції з мотивів, наведених в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 24.04.2018 року, викладеної окремим процесуальним документом.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 січня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.04.2018 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова