Справа № 758/3940/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2018 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Мишак І.Ю., позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників позивачів та третьої особи ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, представника третьої особи органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації Гуревич Ю.В., Бойко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_3, Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (надалі за текстом - співпозивачі) звернулися до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (надалі за текстом - відповідач), треті особи: ОСОБА_3, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення участі діда та баби у спілкуванні з внуком та усунення перешкод у вихованні внука.

Свою заяву обгрунтовували тим, що позивачі є батьками ОСОБА_3 Відповідач по справі та ОСОБА_3 16.10.2009 р. уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1, виданого Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, 07.09.2016 р., повторно. Від даного шлюбу у останніх народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2, актовий запис № 1269, виданого 15.07.2010 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, де в графі батьки зазначені, батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_3 Спільне життя відповідача та ОСОБА_3 не склалося, внаслідок чого 14.11.2016 р. Рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між ними було розірвано (справа № 758/10112/16-ц). Після припинення шлюбних відносин малолітня дитина залишилася проживати з батьком. Співпозивачі разом з ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_2. Співпозивачі, як дідусь та бабуся, бажають спілкуватися та брати участь у вихованні внука ОСОБА_8, проте, відповідачем чиняться щодо цього перешкоди. Співпозивачі зазначають, що після розірвання шлюбу відповідача з ОСОБА_3, останній ухиляється від спілкування з ними, не допускає внука до телефону, забороняє йому телефонувати матері ОСОБА_3, старшій сестрі Діані та співпозивачам. Поведінка відповідача свідчить про нехтування інтересами дитини, а відтак, виник спір щодо участі діда та баби у вихованні внука та усунення перешкод в цьому збоку відповідача, у зв'язку із чим, співпозивачі звернулися до суду.

30.01.2018 р. під головуванням судді Ларіонової Н.М. була постановлена Ухвала Подільського районного суду м. Києва про проведення процедури врегулювання спору за участю судді. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01.03.2018 р. на підставі ст. 204 ЦПК України врегулювання спору за участю судді припинено, у зв'язку із закінченням такого строку (Т. 2, а.с. 7-10).

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 28.03.2018 р. матеріали вищевказаної позовної заяви передані для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. відповідно до ч. 4 ст. 204 ЦПК України.

В судовому засіданні співпозивачі та їх представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Додатково надали пояснення по суті заявлених вимог.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечували, раніше надавали заперечення на позовну заяву. Додатково надали пояснення щодо позовної заяви. Представник відповідача вказала, що дійсно після розірвання шлюбу відповідача з ОСОБА_3 з жовтня 2016 р. малолітній ОСОБА_8 проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1. Зазначила, що за результатами багатьох тестувань, рівень агресії до матері та до співпозивачів у ОСОБА_8 високий. Більшу прихильність малолітня дитина виявляє до батька, з огляду на що, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, посилаючись на захист прав дитини відповідно до СК України, та просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини, шляхом встановлення порядку участі діда та баби у вихованні внука та усунути перешкоди у такому спілкуванні.

Представники третьої особи органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації позовні вимоги підтримали, раніше подали висновок від 11.01.2018 р. щодо визначення позивачам способу участі у вихованні малолітнього внука ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Просили суд прийняти рішення відповідно до законодавства.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників даного судового розгляду, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягаю, виходячи з наступного.

Дитинство в Україні охороняється державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння.

Встановленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі за текстом - СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до п. 3 ст. 9 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений СК України.

До особистих немайнових прав дитини відноситься, зокрема право дитини жити і виховуватися в родині; право дитини на спілкування з обома батьками, дідусем, бабусею, братами, сестрами й іншими родичами. Дотримання і захист цих особистих прав дитини гарантується державою, що виходить з інтересів і потреб кожної дитини.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав до виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Статтею 263 СК України визначено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України.

Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Судом встановлено, що співпозивачі по справі є бабою та дідом малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживає зі своїм батьком, відповідачем по справі. Співпозивачі бажають спілкуватись та брати участь у вихованні внука, проте, відповідачем чиняться перешкоди у спілкуванні та вихованні співпозивачами малолітнього ОСОБА_8 Вказані обставини визнані сторонами в судовому засіданні, тому не підлягають доказуванню згідно ст. 82 ЦПК України.

Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі та ОСОБА_3 16.10.2009 р. уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1, про що зроблений відповідний актовий запис № 789, виданого Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, 07.09.2016 р., повторно (Т. 1, а.с. 14). Від даного шлюбу у останніх народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2, актовий запис № 1269, виданого 15.07.2010 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, де в графі батьки зазначені, батько - ОСОБА_4, мати - ОСОБА_3 (Т. 1, а.с. 15).

14.11.2016 р. Рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між відповідачем та ОСОБА_3 було розірвано (справа № 758/10112/16-ц) (Т. 1, а.с. 16).

До матеріалів справи було долучено копію Витягу з протоколу засідання органу опіки та піклуванні Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.12.2016 р. № 22 (за вих. № 106-7890 від 12.12.2016 р.), з якого вбачається, що до органу опіки та піклування звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки дійти спільної згоди щодо визначення місця проживання та виховання сина не можуть. У жовтні місяці сім'ю було направлено до Міського центру дитини Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) для проведення психологічного обстеження їхнього сина. За результатами психологічної роботи було з'ясовано, що ОСОБА_8 має високий рівень емоційної прихильності до батька, переживання, почуття, інтереси якого повністю ототожнює з власними. А також, до сестрички ОСОБА_9, за якою сумую та потребує спілкування з нею. Щодо матері, ззовні дитина проявляє до неї почуття образи, яке трансформувалося в агресивне сприйняття її як материнського об'єкта та небажання жити з нею. Однак, визначається підсвідома незадоволена потреба у наявності матері в його житті, її ласки та турботи. З метою повного та об'єктивного розгляду справи та прийняття відповідного рішення ОСОБА_3, ОСОБА_4 разом з їх малолітнім сином ОСОБА_8 направлено до Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради для проведення відповідної роботи психолога щодо налагодження конструктивної комунікації та контакту між ними (Т. 1, а.с. 39-40).

08.06.2017 р. було подано уточнення позовних вимог, згідно яких позивачі просили встановити наступний час спілкування з їх малолітнім онуком ОСОБА_8 у період часу з 08 год. 00 хв. понеділка до 08 год. 00 хв. вівторка, з 08 год. 00 хв. середи до 08 год. 00 хв. четверга, з 08 год. 00 хв. суботи до 12 год. 00 хв. неділі та зобов'язати відповідача передати позивачам за їх місцем проживання, а саме, АДРЕСА_2 малолітнього ОСОБА_8 для спілкування та відпочинку на 1 місяць 15 днів у визначені судом будь-які літні місяці (Т. 1 а.с. 137-141).

Згідно Висновку № 107 від 11.11.2016 р. психологічного обстеження дитини, вбачається, що за результатами проведеного психологічного обстеження стало відомо, що ОСОБА_8 має високий рівень емоційної прихильності до батька, переживання, почуття, інтереси, якого повністю ототожнює з власними та сестрички ОСОБА_9, за якою сумує та потребує спілкування з нею. Визначається прихильність і до найближчих родичів, зокрема в методиках були виокремлені бабуся ОСОБА_10, хрещена ОСОБА_11, дядько ОСОБА_4, дядько ОСОБА_12. Діагностовано емоційний зв'язок з матір'ю, ззовні дитина проявляє до неї почуття образи, яке трансформувалося в агресивне сприйняття її як материнського об'єкта та не бажання жити з нею. Однак, за результатами інтерпретації діагностичних методик, визначається підсвідома незадоволена потреба у наявності матері в його житті, її ласки та турботи. Враховуючи високий рівень емоційної прихильності ОСОБА_8 до батька та сестри ОСОБА_9, нестабільний емоційний стан, спричинений складними взаємовідносинами між мамою та батьком, з метою мінімізації впливу травмуючої ситуації на розвиток дитини рекомендовано: малолітньому ОСОБА_8 пройти курс психологічної допомоги з метою зниження рівня агресивності та тривожності та стабілізації його психоемоційного стану; визначити місце проживання ОСОБА_8, враховуючи рівень фізичної та емоційної безпеки в родині батька або матері, а також бажання, інтереси та вікові потреби хлопчика; після визначення місця проживання, встановити стабільний графік зустрічей одного з батьків із сином, із завчасно обумовленим місцем та часом зустрічі, який враховувати бажання та інтереси дитини; батькам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скористатися сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою та вирішення питань, пов'язаних з вихованням дитини (Т. 1, а.с. 150-153).

Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.04.2017 р. № 8 матері малолітнього ОСОБА_8 було встановлено наступний час спілкування зі своїм сином, з урахуванням його віку, стану здоров'я, можливістю дитини відвідувати навчальний заклад і додаткові заняття, а також залишатися дитині на ніч за місцем проживання матері, за домовленістю з батьком та без його присутності три рази на тиждень, у період часу з 08 год. 00 хв. понеділка до 08 год. 00 хв. вівторка, з 08 год. 00 хв. середи до 08 год. 00 хв. четверга, з 08 год. 00 хв. суботи до 12 год. 00 хв. неділі (Т. 1, а.с. 160-161).

Вказану позицію висловив ЄСПЛ, зазначивши, що суд, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (справа «Шульц проти Польщі» (Schultzv. Poland), № 50510/99, від 8 січня 2002 року; «Реммо і Узункая проти Німеччини» (RemmoandUzunkayav. Germany), № 5496/04, від 20 березня 2007року; та «Полашек проти Чеської Республіки» (Polasekv. CzechRepublic), № 31885/05, від 8 січня 2007року).

З аналізу фактичних обставин справи та наявних доказів суд приходить до висновку, що між відповідачем та ОСОБА_3 вже досить тривалий час існує спір щодо визначення місця проживання їхньої малолітньої дитини ОСОБА_8

За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Крім того, судом встановлено, що в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 758/2245/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини під головуванням судді Супрун Г.Б. 18.05.2017 р. Ухвалою було зупинено провадження по вищевказаній справі до розгляду Подільським районним судом м. Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, 3-тя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини (№ 758/1272/16-ц, суддя Роман О.А.), та набранням рішення законної сили (Т. 1, а.с. 183-184).

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Оскільки, розпорядженням № 377 від 30.05.2017 р. було встановлено час спілкування ОСОБА_3 зі своїм сином, з урахуванням його віку, стану здоров'я, а відтак, результат розгляду даного спору жодним чином не повинен обмежувати матір та сина у спілкуванні.

Так, згідно Висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.01.2018 р. (за вих. № 106-584 від 18.01.2018 р.), щодо визначення громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 способу участі у вихованні малолітнього внука ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, було вирішено час спілкування з малолітнім внуком кожної суботи з 10 год. до 14 год. 00 хв., на нейтральній території, за попередньою домовленістю з батьком - гр. ОСОБА_4, та без присутності матері - ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 221).

Статтею 19 СК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом 10 днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним - обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом враховано, що згідно Висновку № 166 від 14.12.2017 р. психологічного обстеження дитини малолітнього ОСОБА_8, було рекомендовано співпозивачам та відповідачу скористатися сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою та вирішення питань, пов'язаних з вихованням дитини; поступове налагодження позитивного спілкування дідуся та бабусі з онуком через їх зустрічі, які, першочергово можуть відбуватися у присутності батька або іншої третьої сторони на території, яка є безпечною для дитини; після налагодження довірливих стосунків дідуся, бабусі та ОСОБА_8 розглянути питання про встановлення стабільного графіку завчасно обумовленим місцем та часом зустрічі, який враховуватиме режим дня, бажання, інтереси та вікові потреби дитини; батьку враховувати право бабусі та дідуся на неопосередковане спілкування з онуком - всіляко позитивно налаштовувати його до них; бабусі та дідусю проявляти поважливе ставлення до батька хлопчика, уникати критики та негативних висловлювань по відношенню до нього, оскільки дитина сама обмежує спілкування з мамою та рідними, так як свідомо переживає чи зможе вона повернутися назад до батька. Крім того, було визначено, що уникаюча форма прив'язаності до матері, до співпозивачів, ОСОБА_8 не хотів про них говорити, а якщо й виникали певні репліки, вони носили негативний характер (Т. 2, а.с. 89-93).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Оцінуючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які загострили взаємовідносини між співпозивачами та відповідачем, і така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування бабусі та дідуся із внуком, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання внука визначений сімейним законодавством у разі його порушення.

Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки згідно рекомендацій, які зазначені висновку № 166 від 14.12.2017 р. та висновку № 107 від 11.11.2016 р. щодо налагодження конструктивної комунікації між собою та вирішення питань, пов'язаних з вихованням дитини не виконані та компроміси збоку учасників судового розгляду між собою не знайдено, крім того, між сторонами існує конфлікт, який на думку суду заважає нормальному духовному та фізичному розвитку дитини, а відтак, з метою збереження законних прав та інтересів дитини установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд приходить до висновку що позов, задоленню не підлягає.

Приходячи до такого висновку, суд діє в інтересах дитини перш за все з метою її захисту від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12,13,76,77,81,141,259,260,263-265 ЦПК України, ст. ст. 150, 159, 257, 263 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Декларацією прав дитини та Конвенцією про права дитини, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_3, Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні дитини - залишити без задоволення;

Сплату судового збору покласти на співпозивачів;

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду міста Києва у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Гребенюк