Справа №359/2596/17
Провадження №2/359/210/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю відповідача ОСОБА_3,

за участю представника відповідача ОСОБА_4,

за участю третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5, про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на частку в квартирі та стягнення моральної шкоди,

встановив:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та обґрунтовував його тим, що 10 грудня 2013 року він уклав з його дочкою ОСОБА_3 договір дарування, за яким позивач безоплатно відчужив в її власність 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1. Водночас, вчинення цього правочину було обумовлено тим, що в жовтні 2013 року ОСОБА_5 предявила позов про розірвання шлюбу з позива-чем. Вона та ОСОБА_3 запропонували ОСОБА_1, щоб він подарував свою частку в квартирі у власність відповідача, а ОСОБА_5 відмовиться від предявленого нею позову. Позивач погодився з такою пропозицією та уклав оспорюваний договір. Після цього ОСОБА_5 відмовилась від позову. Однак в грудні 2016 року шлюб між ним все одно був розірваний. Ці обставини свідчать про те, що договір дарування був укладений під впливом тяжкої для позивача обставини та на вкрай невигідних для нього умовах. Тому ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір дарування, укладений 10 грудня 2013 року між ним та ОСОБА_3

В ході розгляду цивільної справи представник позивача ОСОБА_2 подала заяву про зміну юридичної підстави позову та часткову зміну предмета позову (а.с.27-32). Вона по-силається на те, що оспорюваний договір був укладений її довірителем під впливом обману зі сторони відповідача та ОСОБА_5 На підставі ст.230 ЦК України такий правочин повинен бути визнаний недійсним, а ОСОБА_1 належить відшкодувати моральну шкоду. Тому представник позивача ОСОБА_2 просить суд визнати недійсним договір дарування, визнати за її довірителем право власності на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_2, а також стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримують позов в зміненій редакції та наполягають на його задоволенні.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що відповідач та ОСОБА_5 не вводили позивача в оману. ОСОБА_1 повністю розумів природу договору дарування, а також права та обовязки, що у нього виникнуть після його укладення. Ці обставини свідчать про те, що підстави для визнання договору дарування недійсним відсутні. ОСОБА_2 того, представник відповідача ОСОБА_4 подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.49-50). Тому ОСОБА_3 та її пред-ставник ОСОБА_4 просять суд відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_5 також не визнає позов та посилається на те, що вона ніколи не спону-кала позивача до укладення договору дарування. ОСОБА_2 того, шлюб був розірваний саме за його ініціативою. Тому ОСОБА_5 просить суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких під-став.

Встановлено, що 10 грудня 2013 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем договір дарування (а.с.6), за яким позивач безоплатно відчужив у власність ОСОБА_3 1/4 част-ку в квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин виз-нається судом недійсним. Істотне значення мають обставини щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цін-ність або можливість використання за цільовим призначенням.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №9 від 6 листо-пада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наяв-ність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона працює приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу. ОСОБА_7 посвідчувала оспорюваний договір. Вона памятає, що до неї звернувся ОСОБА_1 та повідомив про те, що він хоче подарувати дочці його частку в квартирі. ОСОБА_7 розяснила йому, що в такому випадку його право власності на це майно припиниться. Позивач сказав, що йому відомо про це. Тому ОСОБА_7 призначила нотаріальне посвідчення договору на 10 грудня 2013 року. В обумовлений день ОСОБА_1 прийшов в нотаріальну контору разом з його дочкою. Вони спілкувались між собою належним чином. Жодних конфліктів між ними не виникало. ОСОБА_7 роздрукувала проект договору та передала його позивачу. ОСОБА_1 ретельно прочитав його зміст та підписав договір дарування. Він нічого не казав про заповіт. Навпаки, на неодноразові запитання ОСОБА_7 позивач відповідав, що він має намір укласти саме договір дарування.

Ретельний аналіз цих обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 повністю розумів природу договору дарування, а також права та обовязки, що у нього виникнуть після його укладення.

З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання недійсним договору дарування, укладеного 10 грудня 2013 року між позивачем та ОСОБА_3, відсутні. Тому у задо-воленні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_1 належить відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і під-лягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.4 цієї ж статті суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В матеріалах цивільної справи міститься копія ухвали судді Бориспільського міськ-районного суду від 29 жовтня 2013 року (а.с.7) про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Іншою ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 23 грудня 2013 року (а.с.8) провадження в цій цивільній справі було закрито у звязку з відмовою ОСОБА_5 від позову.

Беззаперечно, період часу, протягом якого вказані ухвали були постановлені, спів-падає з днем укладення оспорюваного договору. ОСОБА_2 того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 показали, що зі слів позивача їм відо-мо про те, що ОСОБА_1 подарував своїй дочці ОСОБА_3 його частку в квартирі для того, щоб ОСОБА_5 відмовилась від позову та продовжила перебувати з ним у шлюбі.

Водночас, прагнення позивача зберегти сімю є лише мотивом, яким керувався ОСОБА_1 під час укладення оспорюваного договору. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обман щодо мотивів правочину не має жодного значення.

ОСОБА_2 того, після укладення договору ОСОБА_5 відмовилась від позову. Ця об-ставина додатково свідчить про відсутність жодного обману з її сторони. В матеріалах цивільної справи міститься копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ОК №109185 від 16 грудня 2016 року, з якого вбачається, що 16 грудня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 все ж таки був розірваний. Однак у судовому засіданні стало відомо про те, що ініціатором розірвання шлюбу був саме позивач, а не ОСОБА_5

Ретельний аналіз викладених обставин свідчить про те, що копії наведених вище ухвал суду, а також показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не містять інформацію щодо предмета доказування.

З огляду на це суд вважає, що вказані докази є неналежними в розумінні ст.77 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку з вчиненням цього правочину.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не застосовували обман до пози-вача. У задоволенні позову в частині вимоги про визнання договору дарування недійсним відмовлено. ОСОБА_2 того, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач зазнав душевні переживання саме у звязку з укладенням оспорюваного договору.

З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_11 моральної шкоди відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги йому належить відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України виключно власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Встановлено, що ОСОБА_1 не є власником 1/4 частки в квартирі АДРЕСА_2. Ця обставина свідчить про те, що позивач не має права вимагати визнання за ним права власності на це майно.

З огляду на це суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині цієї вимоги відсутні також.

Відповідно до ч.1 ст.256, ч.1 ст.257 та ч.1 ст.261 ЦК України, особа може звернутись до суду за захистом свого цивільного права або інтересу протягом трьох років від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права.

Згідно з ч.4, ч.5 ст.267 цього ж Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поваж-ними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Встановлено, що ОСОБА_1 було відомо про оспорюваний договір ще в день його укладення, а саме 10 грудня 2013 року. З того ж дня розпочався трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку закінчився 10 грудня 2016 року. Зі штампу, роз-міщеному на титульній сторінці позову (а.с.1), вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду лише 29 березня 2017 року. Ця обставина свідчить про те, що він пропустив строк позовної давності.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не подали докази на підтвердження обставин, які обєктивно перешкоджали позивачу предявити позов протягом трьох років поспіль з дня укладення договору дарування. Ця обставина свідчить про відсутність жод-них підстав для поновлення пропущеного ним строку позовної давності.

Водночас, як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.11 постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні предявленого ним позову у звязку з необґрунтованістю та недоведеністю заявлених ним вимог. В такому випадку підстави для додаткового застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.

З огляду на це суд вважає, що у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 про застосування наслідків спливу позовної давності належить відмовити.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5, про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на частку в квартирі та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення його в повному обсязі.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_12