КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 757/23256/ 17-ц

провадження № 22-ц/824/668/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Махлай Л.Д., Шкоріної О.І.

за участі помічника, який за дорученням судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3, ПТ Платінум Паблік Лімітед, ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року у складі судді Остапчук Т.В.

у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПТ Платінум Паблік Лімітед, ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ПТ Платінум Паблік Лімітед, ОСОБА_4 про стягнення коштів за договорами банківського вкладу.

У мотивування вимог вказали, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Платінум Банк» було укладено договори про розміщення банківських вкладів «Готівка Щомісяця», «Вільні кошти».

Так, між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Платінум Банк» укладено договори банківського вкладу «Готівка щомісяця» № 000521055, договір про розміщення вкладу «Вільні кошти» № 00329686, на його рахунках станом на 16.02.2017 року та на день подання позовної заяви до суду знаходились грошові кошти в сумі 215 992, 66 долари США та 568 703 грн. 19 коп.

Між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Платінум Банк» було укладено договір банківського вкладу «Готівка щомісяця» № 00521057,на її рахунках станом на 16.02.2017 року та на день заяви до суду знаходились грошові кошти в сумі 10 046,64 доларів США. Позивачами було письмово повідомлено банк про розірвання всіх депозитних договір.

10 січня 2017 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення №14-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «Платінум Банк» до категорії неплатоспроможних, а з 11.01.2017 року до 10.02.2017 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його тимчасову адміністрацію.

У зв'язку з тим, що Публічне акціонерне товариство «Платінум банк» перебуває в процесі ліквідації, вкладники позбавлені можливості отримати свої кошти, наявні на рахунках у ПАТ «Платінум Банк».

Разом з тим, укладаючи договори з Публічним акціонерним товариством «Платінум Банк» та довіряючи свої грошові кошти даній фінансовій установі, вкладники банку розраховували на порядність і чесність Банку, дотримання Банком усіх умов і положень договорів.

Відмова в поверненні коштів порушила їх права, як вкладників банку, на розпорядження власними грошовими коштами, чим порушило право власності, гарантоване Конституцією України та чинним законодавством України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 05.07.2018 року позивачі звернулися з апеляційною скаргою, в якій просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову , посилаючись на те, що рішення суд ухвалив з порушенням норм матеріального та процесуального права, не надав належної правової оцінки доказам та фактичним обставинам справи.

Вказують, що суд дійшов помилкових висновків про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України &q?ур;Про систему гарантування вкладів фізичних осіб&q?ль;, що є спеціальним законом , який регулює спірні правовідносини та є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України.

Крім того, суд не прийняв до уваги, що позивачем заявлялися позовні вимоги до власників істотної участі в банку , а не до ПАТ «Платінум Банк» і правове значення для вирішення питання про законність та обґрунтованість позовних вимог до відповідачів є чи з їх вини віднесено банк до категорії неплатоспроможних з огляду на те, що заходи , вжиті власниками істотної участі банку, не призвели до стабілізації фінансового стану та приведення діяльності банку у відповідність до вимог законодавства.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 27 вересня 2018 року надіслала на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказуючи на те, що висновки суду є законними та обґрунтованими і узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених доказів.

Представник позивачів апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник ПТ Платінум Паблік Лімітед проти апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду залишити в силі.

Представник ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що факт заподіяння ПАТ «Платінум Банк» шкоди через порушення ОСОБА_3та ОСОБА_4, як власниками істотної участі ПАТ «Платинум Банк», Закону України «Про банки і банківську діяльність» не підтверджені належним та допустимим доказами у справі, позивачами не було доведено заподіяння шкоди саме внаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності відповідачів.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» було укладено договори про розміщення банківських вкладів «Готівка Щомісяця», «Вільні кошти».

Відповідно до п. 1.1 укладених договорів «Готівка Щомісяця», «Вільні кошти», банк приймає від вкладників на вкладні рахунки грошову суму та зобов'язується повернути вклад та сплатити проценти за користування вкладом на умовах та у порядку, передбачених цим договором. Пунктами Договорів встановлено, що строк зберігання вкладу: з дати його внесення Вкладником до дати повернення вкладу. Строк зберігання вкладу подовжується на той самий строк, якщо вкладник не звернувся до банку за вкладом не пізніше ніж за три дні до дати його повернення. Подовження строку може здійснюватись необмежену кількість разів. Клієнт має право відмовитись від автоматичного подовження строку зберігання вкладу шляхом звернення до Банку не пізніше дня, що передує даті повернення вкладу, та подання письмової заяви, встановленого банком зразку, про відмову від подовження.

Банк зобов'язувався на вимогу вкладника повернути суму вкладів та нараховані проценти відповідно до умов укладених з позивачами договорів про розміщення вкладу.

Між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» було укладено договори банківського вкладу «Готівка щомісяця» №000521055, договір про розміщення вкладу «Вільні кошти» № 00329686.

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» № 60-08-03/1527 від 16.02.2017 року на рахунках ОСОБА_1 станом на 16.02.2017 року знаходились грошові кошти в сумі 215 992, 66 долари США та 568 703 грн. 19 коп.

Між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» було укладено договір банківського вкладу «Готівка щомісяця» №00521057. Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» № 60-80-03/1528 від 16.02.2017 року на її рахунках станом на 16.02.2017 року знаходились грошові кошти в сумі 10 046,64 доларів США.

Позивачами було письмово повідомлено банк про розірвання всіх депозитних договір, проте, кошти позивачам банком не повернуто.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 23.02.2017 року №95-рш«Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платінум банк» виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.02.2017 року № 743 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платінум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

На підставі вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Платінум банк» з 24.02.2017 року по 23.02.2019 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Платінум банк», визначені, зокрема, ст..ст. 37,38,47-52,521,53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами ОСОБА_7 строком на два роки з 24.02.2017 року по 23.02.2019 року.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як убачається з матеріалів справи, з 24.02.2017 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Платінум банк» з ринку. Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст.58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном.

Істотна участь відповідно до положень ч.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) це пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Тобто, власник істотної участі банку особа (особи), яка (і) володіє(ють) прямо та/або опосередковано самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу банку.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону банк та кожний власник істотної участі зобов'язані підтримувати норматив достатності (адекватності) регулятивного капіталу банку на рівні, встановленому НБУ.

Відповідно до ч.4 ст. 58 Закону власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, на яку посилаються позивачі в обґрунтування позовних вимог, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Покладення відповідальності за зобов'язаннями банку на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним, що передбачена статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у відповідній редакції, не є автоматичним. Така відповідальність може бути застосована до власників істотної участі лише в разі віднесення банку до категорії неплатоспроможних з вини таких власників.

Таким чином, особа, яка вимагає стягнення шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, має довести факт заподіяння такої шкоди указаними особами, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв'язку між невиконанням зобов'язань та заподіяною шкодою.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням того, що при ухвалені судового рішення суд повинен встановити, що майнова шкода заподіяна майну фізичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, суд вірного висновку дійшов, що позивачі не довели належними та допустимими доказами заподіяння їм шкоди внаслідок дій відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також причинний зв'язок між діями та/або бездіяльністю відповідачів та спірною шкодою.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано положень частини шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у відповідній редакції спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення та обґрунтованими висновками суду першої інстанції відносно недоведеності позивачами тих підстав, з яким пов'язується можливість застосування указаної норми закону.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що позивачами не було доведено завдання їм шкоди внаслідок дій чи бездіяльності відповідачів, що є процесуальним обов'язком позивачів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Зазначені доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року у справі за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПТ Платінум Паблік Лімітед, ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором банківського вкладу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2018 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.І. Шкоріна

Л.Д.Махлай