Справа № 522/8837/18
Провадження № 2/522/6528/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О. П.,

при секретарі Соболевій О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу незаконним та його скасування, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, грошової компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ №138к від 27 квітня 2018 р. в.о. начальника Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», поновити позивача на роботі на посаді завідувача дипломно-паспортним відділом служби капітана Одеського морського порту в Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27 квітня 2018 р по день поновлення на посаді, стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь позивача грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., судові витрати в розмірі 11057,20 грн., допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивача на роботі на посаді завідувача дипломно-паспортним відділом служби капітана Одеського морського порту в Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та присудження заробітної плати за один місяць.

Після порушення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 позивач заявою від 11 липня 2018 р. уточнив свої позовні вимоги та просив визнати незаконним та скасувати наказ №138к від 27 квітня 2018 р. в.о. начальника Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», поновити позивача на роботі на посаді завідувача дипломно-паспортним відділом служби капітана Одеського морського порту в Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27 квітня 2018 р по день поновлення на посаді (виходячи з часового тарифу 103,146 гривен), стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь позивача заробітну плату за квітень 2018 р. в розмірі 9952,41 грн., надбавку за вислугу років за квітень 2018 р. в розмірі 1113, 51 грн., премію за квітень 2018 р. в розмірі 5992,78 грн., а всього 17058, 70 грн. без врахування податків; стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь позивача грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 7266,56 грн. без врахування податків, моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., судові витрати в розмірі 11057,20 грн., допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивача на роботі на посаді завідувача дипломно-паспортним відділом служби капітана Одеського морського порту в Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та присудження заробітної плати за один місяць.

Також позивач заявою від 01 жовтня 2018 р. уточнив свої позовні вимоги та просив визнати незаконним та скасувати наказ №138к від 27 квітня 2018 р. в.о. начальника Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», поновити позивача на роботі на посаді завідувача дипломно-паспортним відділом служби капітана Одеського морського порту в Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27 квітня 2018 р по день поновлення на посаді (виходячи з тарифу посадового окладу 103,146 гривен в час), стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн, судові витрати в розмірі 11057,20 грн., допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивача на роботі на посаді завідувача дипломно-паспортним відділом служби капітана Одеського морського порту в Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та присудження заробітної плати за один місяць.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що посилання в наказі про звільнення на нібито порушення з боку позивача ОСОБА_2 про дипломно-паспортний відділ, що затверджений наказом начальника ОФ ДП «АМПУ» за №79 від 28.02.2014 р. та Інструкції «Про порядок видачі, зберігання і знищення посвідчення особи моряка», затвердженої наказом Міністерства транспорту України від 27.09.1993 № 322, завдання діями позивача збитків відповідачу (розмір не встановлений та не вказаний в наказі), не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені відповідними доказами. Також відповідачем був порушений порядок застосування дисциплінарних стягнень, встановлений ст.149 КЗпП України. Крім того, наявні суттєві протиріччя між наказом про звільнення та наказом №354 від 16.05.2018 р. «Про усунення недоліків в роботі дипломно-паспортного відділу». Звільнення було проведено за відсутності подання капітана морського порту. Адміністрація відповідача своєчасно не виплатила позивачу всіх належних сум, чим грубо порушила трудове законодавство. Звільнення позивача здійснено відповідачем без законної підстави та із порушенням порядку, встановленого законом.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 22.05.2018 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачу двадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем, в межах встановленого судом строку, подано до суду відзив на позовну заяву від 27.06.18 р. Також відповідачем надані заперечення на заяву позивача про уточнення позовних вимог від 17 жовтня 2018 р. Відповідач позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити. У відзиві та запереченнях посилаються на те, що у відповідності до наказу Адміністрації Одеського морського порту №165 від 14.03.2018 р. було утворено комісію та проведено цільову перевірку роботи дипломно-паспортного відділу ОФ ДП «АМПУ», яка проходила у період з 19.03.2018 р. по 03.04.2018.

За результатами перевірки було виявлено значні та грубі порушення в роботі дипломно-паспортного відділу, що зафіксовано в Акті перевірки від 11.04.2018р., в тому числі встановлено допущені начальником дипломно-паспортного відділу ОСОБА_1 порушення Інструкцій «Про порядок видачі, зберігання і знищення посвідчення особи моряка», затвердженої наказом Міністерства транспорту України від 27.09.1993 № 322, та зловживання й завдання збитків державному підприємству в особі Одеській філії ДП «АМПУ»

У звязку з перевіркою завідувачу ДПВ ОСОБА_1 було направлено рапорт від 05.04.2018 р. з резолюцією начальника ОФ ДП «АМПУ» про надання письмових пояснень щодо поставлених йому запитань, позивачем були надані пояснення за вих. № 25А/ДВ-2-185 від 10.04.2018 р., які не мітили жодної конкретної відповіді.

За результатами перевірки був складений Акт перевірки від 11.04.2018р., відповідно до якого були встановлені значні та грубі порушення в роботі дипломно-паспортного відділу та обовязків керівником відділу.

Враховуючи п.п. 5.3, 5.4, 5.11 ОСОБА_2 про дипломно-паспортний відділ, а також керуючись п.1 ч.1 ст.147 КЗпП України та п.п. 7.1, 7.2 «Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників адміністрації Одеського морського порту», відповідно до наказу ОФ ДП «АМПУ» про припинення трудового договору від 27.04.2018 р. № 138 к, завідувача дипломно-паспортного відділу служби адміністративного нагляду служби капітана порту ОСОБА_1, звільнено на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП (одноразове грубе порушення трудових обов'язків).

Як того вимагає законодавство, в день звільнення, 27 квітня 2018 року бухгалтерією відповідача було здійснені усі розрахунки. На підставі наказу про звільнення та табеля обліку робочого часу позивача був проведений розрахунок. Платіжна відомість на суму в розмірі 13005,82 грн. 27 квітня 2018 року надійшла в касу підприємства для виплати позивач. Позивач був проінформований про необхідність прибути в касу для отримання розрахунку. Однак у день звільнення 27.04.18 р. позивач не звернувся до каси для отримання цих коштів розрахунку. Після підбиття підсумків роботи підприємства за квітень 2018 року і після формування заробітної плати за квітень 2018 року позивачу була нарахована місячна премія за підсумками роботи за квітень в сумі 5992,78 грн., після проведення обов'язкових утримань сума до виплати склала4764,26 грн. Платіжна відомість на зазначену суму 4764,26 грн. 7 травня 2018 роки (день виплати заробітної плати згідно з колективним договором) надійшла в касу підприємства для виплати позивачу.

За отриманням вищевказаних грошових коштів позивач в касі підприємства не звернувся. Кошти в загальній сумі 17770,08 грн. були депоновані, про що свідчить надана суду оборотно-сальдова відомість по рахунку №662 «Розрахунки по депонентам».

Видання наказу № 354 від 16.05.2018 р. «Про усунення недоліків в роботі дипломно-паспортного відділу» підтверджує наявність порушень трудових обовязків керівником цього відділу, які зазначені в Акті, та необхідність їх усунення (виключення) в подальшій роботі відділу.

Також відповідач посилався на те, що позивачем не обґрунтовуються належним чином вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, не зазначаючи, в чому саме вона виражена, не надаючи жодного доказу завдання останньої та підтвердження її розміру саме в 20 000 грн.

Відповідач зазначив, що за своєї власної вини позивач не звернувся до ОФ ДП «АМПУ» для отримання розрахунку в день звільнення. Одразу після його звернення до ОФ ДП «АМПУ», без затримок з боку відповідача був нарешті здійснений відповідний розрахунок, отже відповідачем було вжито всіх відповідних та залежних від неї заходів, що виключають заподіяння моральної шкоди позивачу.

Крім того, відповідач зазначив про необґрунтованість вимог позивача в частині витрат в розмірі 10000 грн. на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді.

Позивачем було подано відповідь на відзив відповідача від 11 липня 2018 разом із додатковими документами.

Крім того, позивачем були подана заява про витребування доказів від 21 травня 2018 р., яку пізніше позивач просив залишити без розгляду; заява про витребування доказів від 11 липня 2018 р., яку також пізніше позивач просив залишити без розгляду; заява про витребування доказів від 03 вересня 2018 р.

Відповідачем надані відповідні пояснення від 09 серпня 2018 р. та від 17 вересня 2018 р. із документами відповідно до зазначених заяв позивача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, зазначаючи, що звільнення з роботи позивача здійснено відповідачем без законної підстави та і з порушенням порядку, встановленого законом, та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, наведених в відзиві та запереченнях, та просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, взявши до уваги уточнення до позовних вимог та заперечення сторін, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, доведений та підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України, передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У п.1 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) зазначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.27 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", на підставі п.1 ст.41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ОФ ДП «АМПУ» про припинення трудового договору від 27.04.2018 р. № 138 к, завідувача дипломно-паспортного відділу служби адміністративного нагляду служби капітана порту ОСОБА_1, звільнено на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП.

Підставою для прийняття наказу стало те, що у відповідності до наказу ОФ ДП «АМПУ» №165 від 14.03.2018 р. було утворено комісію та проведено цільову перевірку роботи дипломно-паспортного відділу ОФ ДП «АМПУ», яка проходила у період з 19.03.2018 р. по 03.04.2018.

За результатами перевірки було виявлено значні та грубі порушення в роботі дипломно-паспортного відділу, що зафіксовано в акті перевірки від 11.04.2018р., в тому числі встановлено допущені начальником дипломно-паспортного відділу ОСОБА_1 порушення Інструкцій «Про порядок видачі, зберігання і знищення посвідчення особи моряка», затвердженої наказом Міністерства транспорту України від 27.09.1993 № 322, та зловживання й завдання збитків державному підприємству в особі Одеській філії ДП «АМПУ».

Відповідно до ОСОБА_2 «Про дипломно-паспортний відділ», затверджене наказом начальника ОФ ДП «АМПУ» №79 від 25.02.2014 р., завідувачу ДПВ безпосередньо підпорядковані всі працівники ДПВ. Основними завданнями ДПВ є: перевірка документів на отримання дипломів, кваліфікаційних свідоцтв та підтверджень до них; оформлення та видача дипломів, сертифікатів, кваліфікаційних свідоцтв та підтверджень до них та інших документів, що підтверджують кваліфікацію моряків; перевірка документів на отримання «Посвідчення особи моряка»; оформлення та видача «Посвідчення особи моряка»; оформлення дозволу на видачу «Посвідчення особи моряка» через регіональну службу безпеки України; перевірка документів, що надійшли для виключення або реєстрації суден у Державному судновому реєстрі України порту Одеса; оформлення та видача суднових документів (свідоцтва на право плавання під державним прапором України та право власності на судно); підготовка суднових ролей, дипломних документів та документів з оформлення «Посвідчення особи моряка» для передачі в архів філії. До обовязків позивача як керівника дипломно-паспортного відділу, зокрема, відноситься: перевіряти документи, що надходять до відділу, перевіряти та візувати документи на видачу дипломів, кваліфікаційних свідоцтв та підтверджень до них, проводити роботу, спрямовану на належне використання та зберігання майна і грошових коштів, профілактику правопорушень та ін.

Також зазначеним положенням визначено, що він несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов'язків та покладених на ДПВ задач і функцій, що передбачені цим положенням, правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, - в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України, завдання матеріальної шкоди - в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством України про працю.

Факти, встановлені та підтверджені документально в акті перевірки від 11.04.2018р., свідчать про грубе порушення позивачем своїх посадових обов'язків.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених на підставі п.1ст. 41 КЗпП України, суди з'ясовують, чи мало місце порушення працівником своїх трудових обов'язків. Для цього перевіряють коло цих обов'язків та визначають, які саме обов'язки порушено працівником, у чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору на підставах, визначених законом. Порушення стосується трудових обов'язків працівника.

Безпосередні обов'язки працюючих закріплені в ст.139 КЗпП України та правилах внутрішнього трудового розпорядку. Трудові обов'язки визначаються в посадовій інструкції, положенні, статуті, трудовому договорі (контракті), спеціальні нормативно-правові акти також містять низку обов'язків, які покладаються на працівників.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

На підставі наведеного, суд констатує наявність ознаки грубого порушення трудових обов'язків позивачем.

Відповідно з вимогами ч.1ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно роз'яснень (п.22), викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Звільнення за п.1ст.41КЗпП України є дисциплінарним стягненням і має проводитись із додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень згідно з чинним законодавством.

Відповідно до статті 148КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

За таких умов, суд визнає твердження позивача про необхідність подання капітана морського порту для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.149КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Вказана норма під час проведення звільнення позивача, була дотримана. Зокрема від ОСОБА_1 були відібрані письмові пояснення за вих. № 25А/ДВ-2-185 від 10.04.2018 р.

При обранні виду стягнення керівництвом ОФ ДП «АМПУ» було врахо вано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок,і попередню роботу працівника. Стягнення було оголошено в наказі. З наказом про звільнення позивач ознайомлений 27.04.2018, що стверджується його особистим підписом.

Крім того, слід зазначити, що дисциплінарна відповідальність настає лише в разі вчинення працівником дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком визнається винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього законодавством про працю, колективним і трудовим договорами трудових обов'язків.

Не підтверджено матеріалами справи й порушення відповідачем законодавства при здійсненні розрахунків з працівником, що звільняється. В день звільнення 27 квітня 2018 року бухгалтерією відповідача були здійснені усі розрахунки. Проте, позивач не звернувся до каси для отримання коштів за розрахунком. Також відповідачем за результатами роботи підприємства за квітень 2018 року і після формування заробітної плати за квітень 2018 року позивачу була нарахована місячна премія за підсумками роботи за квітень. Раніше зробити це не було можливим, а не здійснення таких розрахунків за результатами звітного місяця порушило б права позивача. Оскільки, позивач для отримання нарахованих йому коштів до каси підприємства не звернувся, кошти в загальній сумі 17770,08 грн. були депоновані, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №662 «Розрахунки по депонентам». Розрахунки з позивачем були здійсненні після його звернення до підприємства, що й зумовило уточнення позивачем його позовних вимог.

Отже, затримка у розрахунках відбулася за вини самого позивача.

Не приймаються судом твердження позивача щодо наявності протиріч між наказом про звільнення та наказом № 354 від 16.05.2018 р. «Про усунення недоліків в роботі дипломно-паспортного відділу», оскільки останній лише додатково підтверджує наявність порушень трудових обовязків керівником цього відділу та не виключає необхідність їх усунення та недопущення в подальшому для належної роботи відділу.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 3 статті12та частини 1 статті81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов'язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач та його представник посилалися, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання звільнення незаконним та поновлення його на роботі.

Оскільки судом не встановлено порушень законодавства при звільненні позивача з роботи, не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо скасування наказу №138к від 27 квітня 2018 р., поновлення позивача на роботі на посаді завідувача дипломно-паспортним відділом служби капітана Одеського морського порту в Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 27 квітня 2018 р по день поновлення на посаді (виходячи з тарифу посадового окладу 103,146 гривен в час), стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. та судових витрат в розмірі 11057,20 грн.

Інші доводи позивача цих висновків не спростовують.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати у справі за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу незаконним та його скасування, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, грошової компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 гривні віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Одеської області, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 11 грудня 2018 року.

Суддя

10.12.18