Справа № 201/5095/18
провадження 2-з/201/148/2018
УХВАЛА

15 травня 2018 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Федоріщева С.С., при секретарі Кияшко Н.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову до ОСОБА_2, про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову до подачі позову до ОСОБА_2, про поділ спільного майна подружжя, в якій ОСОБА_1 просить до вирішення справи по суті забезпечити майбутні позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом - накладення арешту на нежитлову будівлю кафе загальною площею 235,2 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1; - заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам укладати з третіми особами правочини , спрямовані на відчудження та/або обтяження зобов'язаннями нежитлової будівлі кафе загальною площею 235,2 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1, в тому числі укладати щодо цього майна договори купівлі-продажу, міні, дарування, найму, іпотеки, передавати майно в користування, управління, оренду, лізинг, у спільну діяльність, до статутного фонду (майна) юридичної особи або учасника товариства, а також проводити в перепланування, ремонтні роботи та будь-які інші дії, що можуть призвести до пошкодження оздоблення майна, погіршення його поточного будівельного, інженерного, санітарного та протипожежного стану, зміни його технічних характеристик, руйнації або знищення; - зупинити стягнення за виконавчим провадженням № 53677459, відкритим Соборним ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області на виконання рішення від 29.06.2016 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська по справі № 205/1452/16-ц (2/205/1340/16), шляхом зупинення реалізації майна а саме нежитлової будівлі кафе загальною площею 235,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Заяву обґрунтовано тим, що позивач за майбутнім позовом має намір звернутися до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, про поділ спільного майна подружжя.

Зазначає, що йому стало відомо, що спірне майно, без його згоди та відома ОСОБА_2 бажає продати, та для його огляду приводить потенційних покупців, веде з ними переговори щодо продажу.

Також зазначає, що йому стало відомо про існування виконавчого провадження № 53677459 відкритого Соборним ВДВС в м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області на виконання рішення від 29.06.2016 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська по справі № 205/1452/16-ц (2/205/1340/16).

Отже, існує реальна загроза унеможливлення виконання рішення за позовом про поділ майна подружжя.

Зазначене стало підставою для звернення до суду з даною заявою про забезпечення позову до подачі відповідної позовної заяви.

Дослідивши заяву про забезпечення позову з доданими до неї документами, суд приходить до наступного.

З наданих заявником документів вбачається, що між ним та ОСОБА_2. існує спірне майно.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 4 ст. 152 ЦПК України визначено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред'явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Також, аналізуючи заяву, суд приходить до висновку про наявність підстав про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, оскільки в разі задоволення скарги, в подальшому можуть бути підстави для оскарження інших дій і рішень державного виконавця, що в свою чергу може привести до зволікання із виконанням судового рішення і зменшення ефективності виконавчого провадження, тому зупинення стягнення на підставі виконавчого листа зможе запобігти вчиненню таких дій, які б можливо було оскаржувати в подальшому, що відповідає викладеним в пунктах 3,4 та 9 Закону України «Про виконавче провадження» засадам законності, диспозитивності та забезпечення права на оскарження дій і рішень державного виконавця.

Відповідно до п.п. 2,3 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Таким чином, зупинення стягнення за виконавчим документом має наслідком зупинення виконавчого провадження, відповідно зупинення реалізації описаного та арештованого майна, що охоплює вимогу заявника.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, про те, що існує реальна загроза невиконання судового рішення, тому заявлені вимоги про забезпечення позову шляхом- накладення арешту на нежитлову будівлю кафе загальною площею 235,2 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1; - заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам укладати з третіми особами правочини , спрямовані на відчуження та/або обтяження зобов'язаннями нежитлової будівлі кафе загальною площею 235,2 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1, в тому числі укладати щодо цього майна договори купівлі-продажу, міні, дарування, найму, іпотеки, передавати майно в користування, управління, оренду, лізинг, у спільну діяльність, до статутного фонду (майна) юридичної особи або учасника товариства, а також проводити в перепланування, ремонтні роботи та будь-які інші дії, що можуть призвести до пошкодження оздоблення майна, погіршення його поточного будівельного, інженерного, санітарного та протипожежного стану, зміни його технічних характеристик, руйнації або знищення; - зупинити стягнення за виконавчим провадженням № 53677459, відкритим Соборним ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області на виконання рішення від 29.06.2016 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська по справі № 205/1452/16-ц (2/205/1340/16), шляхом зупинення реалізації майна а саме нежитлової будівлі кафе загальною площею 235,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, в межах суми позовних вимог та є співмірними заявленим позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак й порушить його права на судовий захист.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову до ОСОБА_2, про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

До вирішення судом по суті спору між ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову до ОСОБА_2, про поділ спільного майна подружжя, вжити заходи забезпечення позову шляхом :

- накладення арешту на нежитлову будівлю кафе загальною площею 235,2 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1;

- заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам укладати з третіми особами правочини, спрямовані на відчудження та/або обтяження зобов'язаннями нежитлової будівлі кафе загальною площею 235,2 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1, в тому числі укладати щодо цього майна договори купівлі-продажу, міні, дарування, найму, іпотеки, передавати майно в користування, управління, оренду, лізинг, у спільну діяльність, до статутного фонду (майна) юридичної особи або учасника товариства, а також проводити в перепланування, ремонтні роботи та будь-які інші дії, що можуть призвести до пошкодження оздоблення майна, погіршення його поточного будівельного, інженерного, санітарного та протипожежного стану, зміни його технічних характеристик, руйнації або знищення;

- зупинити стягнення за виконавчим провадженням № 53677459, відкритим Соборним ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області на виконання рішення від 29.06.2016 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська по справі № 205/1452/16-ц (2/205/1340/16), шляхом зупинення реалізації майна а саме нежитлової будівлі кафе загальною площею 235,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Строк пред'явлення ухвали до виконання - три роки.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Заявник повинен пред'явити позов протягом 10 днів з дня постановлення даної ухвали.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев