Дата документу 13.11.2018 Справа № 311/2172/13-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22ц/807/180/18 Головуючий у 1 інстанції Степаненко Ю.А.
Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Бєлки В.Ю.

Кримської О.М.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставне майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставне майно.

В позові зазначало, що за договором кредиту № ZPVAGI від 26.02.2008 року та додатку до договору від 18.09.2008 року третя особа - ОСОБА_4 одержав у Банку кредит у розмірі 14 440, 32 долара США (70 000 грн.) на строк до 26.02.2023 року зі сплатою річних 15%. Проте, свої зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом на виконував. У зв'язку з цим виникла заборгованість на загальну суму 40622,84 американських долара, в тому числі: борг з кредиту - 14244,11 долара США, заборгованість за процентами - 8468,15 долара США, заборгованість з комісії - 1841,50 долара США, пеня - 12376,09 долара США. Виконання умов кредитного Договору забезпечила ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1 померла), яка уклала з Банком Договір іпотеки, предметом якого була належна їй квартира № 41 в м-ні 40 років Перемоги буд. 6 в м. Василівка Запорізької області, вартістю 94 000 грн.

Посилаючись на викладене, просило суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за кредитним договором № ZPVAGI від 26.02.2008 та додатку до договору від 18.09.2008 року у розмірі - 40622,84 американських долара, в тому числі: борг з кредиту - 14244,11 долара США, заборгованість за процентами 8468,15 долара США, заборгованість з комісії - 1841,50 долара США, пеня 12376,09 долара США звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 41 в м-ні 40 років Перемоги, буд. 6 в м. Василівка Запорізької області, вартістю 94 000 грн. належну на праві власності померлій ОСОБА_5, шляхом продажу вказаної квартири ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з правом проведення дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості її перепланування та перебудови, з правом проведенням заходів щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 06.08.2013 року ОСОБА_3 було залучено до участі у справі правонаступником померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2013 року рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2013 року у цій справі скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 26 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит, за яким він отримав у кредит 70 тис. грн. зі сплатою 15 % річних терміном до 26 лютого 2023 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, у той же день між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, її син, ОСОБА_3, який проживав з нею на час відкриття спадщини, є її спадкоємцем, що ним не заперечується.

Позичальник належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого станом на 30 квітня 2013 року, за розрахунком банку, утворилась заборгованість у розмірі 40 622 долари 84 центи США з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 14 244 долари 11 центів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 8 468 доларів 15 центів США; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 1 841 долар 50 центів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 12 376 доларів 09 центів США; штраф (процентна складова) у розмірі 3 692 долари 99 центів США.

Відповідно п. 10.3 договору про іпотечний кредит № ZPVAGI від 26.02.2008 року всі зміни та доповнення до цього договору викладаються в письмовій формі та набувають чинності з моменту їх підписання уповноваженими на те представниками сторін (а.с. 12-15).

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_4 від 27 серпня 2008 року про зміну валюти кредиту (а.с. 16), а також заява про продаж іноземної валюти від 18 вересня 2008 року (а.с 17).

Проте, договір про внесення змін до договору про іпотечний кредит від 26.02.2018 року, яким змінено валюту кредиту за вказаними кредитним договором у матеріалах справи відсутній. Отже, визначення суми кредиту у доларах США та зміна процентної ставки матеріалами справи не підтверджено.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Законом України «Про іпотеку» (ч.ч. 1, 3 ст. 33, ч. 1 ст. 39) передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За приписами ч. 1-3 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 1216 ЦПК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Таким чином, саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор вправі заявити вимоги до спадкоємців.

Статтею 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Проте, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-33цс15 від 08 квітня 2015 року.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до положень статей 33, 35 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

У випадках, коли письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України «Про іпотеку», банком іпотекодавцю та/або боржнику не направлялася, то позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, в його задоволенні може бути відмовлено. Тобто, недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові.

Таким чином, обов'язковою умовою пред'явлення позову до спадкоємця є письмова вимога кредитора до спадкоємця про виконання обов'язку спадкодавця (частина друга статті 1282 ЦК України) і лише в разі відмови банк має право на задоволення вимог про накладення стягнення на майно.

В матеріалах справи відсутні докази, що з моменту, коли Банку стало відомо про смерть ОСОБА_5, з дня ознайомлення з матеріалами справи представником ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме з 06.08.2013 року (а.с. 71) на адресу ОСОБА_3 надсилалась вимога про виконання обов'язку спадкодавця.

Відповідно ч. 4 ст. 1281 ЦК України що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За наслідками розгляду справи вбачається, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстави того, що відповідач не прийняв спадщину після смерті іпотекодавця.

Враховуючі вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 141, 376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2013 року- змінити, в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 14 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: