Справа №442/533/18
Провадження №2/442/739/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Кравців Х.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (м. Дрогобич Львівської обл.) до ОСОБА_2 (м. Дрогобич Львівської обл.) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю представників

від позивача: не зявилися

від відповідача: не зявилися

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просить на підставі ст.ст. 150, 156, 157 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 386, 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі № АДРЕСА_1. В обгрунтування позову посилається на те, що він є власником квартири № АДРЕСА_2. З 04.10.2005 по даний час за вказаною адресою на постійне проживання зареєстровані позивач та його дві дочки: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Вказує, що 02.03.2006 у свою квартиру на жилу площу зареєстрував як члена сімї відповідача ОСОБА_2, яка на той час була його дружиною. Наголошує, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2017 шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2 розірвано, а на даний момент виникла така обставина, що більше двох років відповідач, покинувши його з дітьми ще до офіційного розірвання шлюбу, виїхала за кордон, за місцем своєї реєстрації не проживає, добровільно знятись з реєстрації проживання відмовляється, чим обмежує його право на вільне володіння, користування та розпорядження майном, коштів на оплату комунальних послуг утриманню житла йому не надає, а тому всі обовязки по утриманню приміщення фактично покладаються тільки на нього.Крім цього, вказує, що ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде проживати в спірному житлі між ними немає. Будь-яких заяв до КП „ЖЕО Дрогобицької міської ради чи Центру надання адміністративних послуг Дрогобицької міської ради стосовно того, що відповідач не проживатиме в квартирі з поважних причин чи прохання закріпити за ним спірне житло також не має.

Сторони в судове засідання не зявились. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча була повідомлена про розгляд справи за останнім відомим місцем проживання та на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обовязки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно СВХ № 818663, виданого 04.09.2005 Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки та на підставі договору дарування квартири від 02.09.2005, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5 та договору купівлі-продажу від 02.09.2005, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 2301, ОСОБА_1 є власником квартири № АДРЕСА_2.

Згідно будинкової книги в квартирі № АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 (2002 р.н.), ОСОБА_3 (1956 р.н.), ОСОБА_2.

Відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2017 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно довідки Комунального підприємства „Житлово-експлуатаційне обєднання Дрогобицької міської ради від 11.01.2018 № 126, виданої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 в тому, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 і разом з ним за вищезгаданою адресою зареєстровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 донька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 донька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 мати, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 колишня дружина. Діти проживають з батьком та знаходяться на його утриманні.

Згідно актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 04.01.2018, від 13.10.2017, 07.07.2017, складених представниками КП „Житлово-експлуатаційне обєднання Дрогобицької міської ради ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2 у АДРЕСА_4 не проживає з 2016 року, зареєстрована в даній квартирі, але ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей повсякденного використання, які б належали їй не має.

Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності . тимчасова відсутність наймача, членів його сімї не потребує згоди інших членів сімї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.

У разі відсутності особи понад шість місяців при розгляді позову про визнання її такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини справи, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сімї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

У Статті 1 Першого протоколу, протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року від 17.07.1997 № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 (№ 6-709цс16).

Судом встановлено, що відповідач тривалий час не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності відповідача у квартирі, що належить на праві приватної власності позивачу.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач не проживає у житлі позивача понад встановлені законом строки, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354, 355, п.п. 9, 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі № АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ю.С. Кучаковський