Номер провадження 2/754/3939/18
Справа №754/3025/18
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2018 року

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Смолко А.В.

за участю представників позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позов до відповідача ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08.05.2018 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обґрунтовують позовні вимоги тим, що 09 грудня 2016 року навпроти входу до будівлі ВНЗ «Київський міський медичний коледж» по вул. Братиславській, 5 в м. Києві, приблизно о 14 год. 45 хв. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів засіб «Mazda З» ДНЗ НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4 та «Land Rover Range Rover Sport», ДНЗ НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_5, внаслідок якої транспортний засіб «Mazda З» ДНЗ НОМЕР_4, власником якого є ОСОБА_3, зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва по справі 754/387/17 від 01 лютого 2017 року, яка не оскаржувалась і набрала законної сили 23 лютого 2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_4 закрито за відсутності в його діях складу правопорушення.

Постановою Деснянського районного суду м.Києва по справі 754/385/17 від 24 лютого 2017 року, яка не оскаржена і набрала законної сили 07 березня 2017 року, ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні зазначеного ДТП, стягнуто з нього штраф та судовий збір. Внаслідок вказаної ДТП Позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заподіяно матеріальну та моральну шкоду, а відтак завернулися до суду зазначеним позовом спільно від обох позивачів, оскільки їх вимоги до ОСОБА_5 пов'язані спільною підставою - вказаною ДТП, яка сталась із вини Відповідача. Внаслідок даної ДТП, яка відбулась з вини Відповідача, транспортний засіб «Mazda З» ДНЗ НОМЕР_4, який належить ОСОБА_3 зазнав механічних пошкоджень, зокрема передньої та бокових частин автомобіля, чим позивачу ОСОБА_3 спричинено матеріальну шкоду. Згідно звіту №23/12/16 від 30 грудня 2016 року про оцінку вартості матеріальної шкоди, вартість матеріального збитку заподіяного ОСОБА_3 складає 74784грн (сімдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят чотири) 76коп. 03 травня 2017 року ПрАТ «СК Уніка» було здійснено на користь ОСОБА_3 страхову виплату у сумі 53000 грн (п'ятдесят три тисячі) 00 коп. Крім того, ОСОБА_3 зазнала сильних душевних хвилювань з приводу того, що транспортний засіб який було придбано новим, і за яким здійснювався належний догляд, пошкоджено з вини відповідача, тривалий час не відновлено, і після проведення відновлювальних робіт він вже не буде у своєму заводському стані, що негативно вплине як на експлуатаційні властивості автомобіля, так і на його вартість при продажу. У зв'язку з вищевикладеним позивачі просять суд: стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 кошти у сумі 46 784 (сорок шість тисяч сімсот вісімдесят чотири)76 коп., з яких матеріальної шкоди 21784,76грн, та 25000грн моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошовий еквівалент моральної шкоди у розмірі 10000грн (десять тисяч гривень) 00коп; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати.

Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду з відміткою - "за закінченням терміну зберігання", тому судом було розміщено оголошення про виклик до суду на офіційному сайті «Судова влада». Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

09 грудня 2016 року навпроти входу до будівлі ВНЗ «Київський міський медичний коледж» по вул. Братиславській, 5 в м. Києві, приблизно о 14 год. 45 хв. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів засіб «Mazda З» ДНЗ НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4 та «Land Rover Range Rover Sport», ДНЗ НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_5, внаслідок якої транспортний засіб «Mazda З» ДНЗ НОМЕР_4, власником якого є ОСОБА_3, зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва по справі 754/387/17 від 01 лютого 2017 року, яка не оскаржувалась і набрала законної сили 23 лютого 2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_4 закрито за відсутності в його діях складу правопорушення.

Постановою Деснянського районного суду м.Києва по справі 754/385/17 від 24 лютого 2017 року, яка не оскаржена і набрала законної сили 07 березня 2017 року, ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні зазначеного ДТП, стягнуто з нього штраф та судовий збір.

У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_5у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З моменту, коли сталася ДТП у позивачів виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.

Така правова позиція висловлена колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди.

Відповідно до звіту № 23/12/16 від 30 грудня 2016 року про оцінку вартості матеріальної шкоди, вартість матеріального збитку заподіяного ОСОБА_3 складає 74784грн (сімдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят чотири)76коп.

03 травня 2017 року ПрАТ «СК Уніка» було здійснено на користь ОСОБА_3 страхову виплату у сумі 53000грн (п'ятдесят три тисячі)00 коп.

Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

За положеннями ст. 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 28 вищезазначеного закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За приписами ч. 1 ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в розмірі 21784,76грн.

Однак, щодо стягнення моральної шкоди на користь позивачів, які обґрунтовуються тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження, що призвело до вимушених змін та незручностей у житті, душевних переживань, неможливості використання автомобіля за його призначенням, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, що внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача був пошкоджений належний на праві власності ОСОБА_3 автомобіль, що потягло моральні страждання позивача ОСОБА_3, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування їй моральної шкоди у розмірі 1000грн, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Однак суд, відмовляє у стягненні моральної шкоди на користь ОСОБА_4 оскільки, не було доведено обсягу страждань(фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав ОСОБА_4, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірах 10000грн.

Разом з цим, з 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України було викладено в новій редакції.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов'язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов'язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов'язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з договору про надання правової допомоги від 12.12.2016 року Адвокатське об'єднання «Міжнародний адвокатській альянс» та ОСОБА_3 уклали договір про надання правової допомоги.

Згідно з квитанцією N1BPW58222 від 22.12.2017року загальна сума наданих послуг за розрахунком становить 8320грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачами надано Акт № ОУ-0000054 здачі - прийняття робіт по договору №б/н від 12.12.2016року.

Крім того, відповідно до п.1.2.3. Договору від 12.12.2016року судом приймається розрахунок в сумі 5000грн в якості оплати послуг адвоката по представництву інтересів в суді.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Враховуючи викладене, відповідно до статей 133, 141 ЦПК України, беручі до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та часткового задоволення позовних вимог з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 14024,80грн понесених судових витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді в сумі 13320грн та судовий збір в розмірі 704,80грн. Однак, оскільки суд відмовляє в позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000грн на користь ОСОБА_4, тому не підлягає задоволенню судові витрати, пов'язані з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді на користь відповідача ОСОБА_4

Керуючись Конституція України, статтями 16, 22, 23, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, статтями 7, 10, 12, 76, 81, 133, 141, 244-245, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 21784,76грн (двадцять одна тисяча сімсот вісімдесят чотири гривні) 76коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1000грн (одна тисяча гривень).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 14024,80грн (чотирнадцять тисяч двадцять чотири гривні) 80коп.

В позовних вимогах про стягнення з ОСОБА_5 на користьОСОБА_4 грошовий еквівалент моральної шкоди у розмірі 10000грн (десять тисяч гривень )00коп. та судових витрат в розмірі 24140,16грн (двадцять чотири тисячі сто сорок гривень) 16коп. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3, місце проживання за адресою: 02098, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Позивач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання за адресою: АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_5, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3; ідентифікаційний код НОМЕР_3.

Суддя В.В. Бабко