Справа № 128/4113/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07.05.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.

секретаря судового засідання Жигарової Д.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Луко-Мелешківська сільська рада Вінницького району Вінницької області про визнання недійсною заяву про відмову від спадщини та визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Луко-Мелешківська сільська рада Вінницького району Вінницької області про визнання недійсною заяву про відмову від спадщини та визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько, ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина та була заведена спадкова справа №943/2008 у Вінницькій районній державній нотаріальній конторі. До спадкового майна входив житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а також земельні ділянки площею 0,2253га, площею 0,1723 та площею 0,0599га, що розташовані по АДРЕСА_2. За життя спадкодавцем заповіт складено не було.

До спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_6 належала його дружина - ОСОБА_4, донька - ОСОБА_7, донька - ОСОБА_8, донька - ОСОБА_9 та позивач ОСОБА_1.

Попередньо, до звернення до нотаріуса, між позивачем, його рідними сестрами та матір'ю була здобута згода, про те, що позивач та його рідні сестри відмовляються від належної їм частки спадкового майна, а саме: житлового будинку на користь їх матері - ОСОБА_4.

Незважаючи на те, що у позивача не було свого власного житла, він відмовився від належної йому частки спадкового майна на користь своєї матері, так як із порозумінням з нею він був впевнений, що у будь-який час зможе проживати в даному будинку.

Позивач дізнався про те, що його матір, успадкувавши цілий будинок шляхом відмови інших спадкоємців на її користь, вирішила відчужити його на користь однієї із своїх доньок - ОСОБА_9. На час відмови позивачем від спадщини, мати його запевнила, що в майбутньому він отримає свою частку належного йому спадкового майна, так як являється її сином та спадкоємцем першої черги.

Таким чином, помилившись щодо обставин справи, позивачем була подана заява про відмову від прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_6.

На даний час позивач зареєстрований за вказаним будинком і завжди був впевнений в тому, що при будь-яких обставинах зможе в ньому проживати, поки він належить матері, а тому відмовився від спадщини лише на її користь, погодившись із тим, що лише вона буде власником належної йому частини спадкового майна. Якщо будинок буде відчужений на іншу особу, позивач позбудеться можливості на основне місце свого проживання, а в подальшому буде позбавлений можливості набути право власності в порядку спадкування. Таким чином, позивачем був пропущений термін подачі заяви для прийняття спадщини, який він вважає пропущений з поважних причин. На момент відкриття спадщини позивач проживав разом із спадкодавцем.

З огляду на вказані обставини, зважаючи на обставини та відносини, що склались між позивачем та відповідачем, а також те, що в даному випадку має місце саме помилка, щодо обставин яких позивач помилявся, які існували на момент вчинення правочину, позивач звертається до суду з позовом, в якому просить визнати недійсною подану ним заяву про відмову від прийняття спадщини у спадковій справі № 943/2008; визначити йому додатковий строк у два місяці з дня набрання рішення суду чинності для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини.

В ході судового розгляду позивачем було уточнено позовні вимоги, згідно яких він просив визнати недійсною подану ним заяву про відмову від прийняття спадщини у спадковій справі № 943/2008, заведеної після смерті його батька - ОСОБА_6; визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті його батька - ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Лука - Мелешківська, Вінницького району Вінницької області, терміном два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просили позов задоволити. Крім того, позивач зазначив, що відмову від спадщини він написав так як вважав, що буде безперешкодно проживати в спадковому будинку, однак в подальшому дізнався, що мати має намір переписати житловий будинок його сестрі, вчинивши дарування, а тому вважає, що залишиться взагалі без єдиного житла, яким є спадковий будинок. Суду також пояснив, що є зареєстрованим у спадковому будинку, але в зв'язку із конфліктом з матір'ю та сестрою був змушений перебратися жити у інше нежитлове приміщення та не може повернутися жити до житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_4 уточнені позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо їх задоволення та суду пояснила, що не примушувала сина відмовлятися від спадщини, свою згоду на відмову від спадщини він написав добровільно, як було вирішено на сімейній нараді. За наведених обставин відповідач просила в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, заперечував щодо їх задоволення, посилаючись на те, що позивач стверджує, що він написав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті свого батька внаслідок помилки щодо обставин, в яких він помилявся, які існували на момент вчинення правочину. Однак, і в позовній заяві, і в своїх показах в ході судового розгляду справи, позивач не навів суду суті обставин, щодо яких він помилявся. Навпаки, позивач пояснив, що заяву про відмову від прийняття спадщини він написав за попередньою домовленістю на сімейній раді, жодного примусу на нього не було, він розумів значення своїх дій і йому були роз'яснені наслідки відмови від спадщини. Відсутність у позивача житла не може бути підставою для задоволення позову. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинен довести суду, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про його помилку щодо істотних обставин правочину. Таких доказів позивач суду не надав. Крім того, не має правового значення помилка, допущена при розрахунках одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону не є підставою для визнання правочину недійсним. Оскільки немає підстав для задоволення позову в частині визнання недійсною заяви про відмову позивача від прийняття спадщини, позов про визначення позивачеві додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягає, так як відповідно до вимог закону спадкоємець, який відмовився від спадщини не може претендувати на визначення йому додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. За наведених обставин представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Крім того, представник зазначив, що про подання заяви про відмову від спадщини після смерті батька ОСОБА_6, позивачу стало відомо в грудні 2008 року, з цього часу він був позбавлений права на спадкове майно і саме з цього часу почав спливати строк позовної давності щодо будь-яких претензій, в тому числі і звернення до суду з позовом визнання недійсною заяви про відмову від спадщини та визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Однак, позивач звернувся до суду лише у листопаді 2016 року, тобто, з пропуском встановленого законом строку позовної давності, а тому у разі якщо суд прийде до висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими, представник вважає, що слід застосувати строк позовної давності та відмовити в позові у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_11 сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснили, що позивач був обізнаний в наслідках відмови від спадкування та заперечував проти успадкування спадкового майна після смерті батька матір'ю.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, врахувавши заперечення відповідача та її представника, допитавши свідків, оглянувши копію спадкової справи № 945/2008, заведеної після смерті ОСОБА_6, дослідивши та оцінивши матеріали зазначеної цивільної справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача - ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.07.2008 року (а.с. 7).

Факт родинних відносин між позивачем та померлим ОСОБА_6, як між сином та батьком, підтверджується копією повторного свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 від 15.11.2016 року (а.с. 13).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а також на земельні ділянки площею 0,2253га, площею 0,1723 та площею 0,0599га, що розташовані по АДРЕСА_2 (а.с.11, 54).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оглядом спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 (а.с. 28 - 60) встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 являються його дружина та діти: відповідач ОСОБА_4, донька - ОСОБА_7, донька - ОСОБА_8, донька - ОСОБА_9 та позивач ОСОБА_1.

Так, відповідач ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка (а.с.30); спадкоємці ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 та позивач ОСОБА_1 звернулися до нотаріальної контори з заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті батька н користь матері - відповідача ОСОБА_4 (а.с. 31 - 32).

Являючись спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, відповідач ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на: земельну ділянку НОМЕР_4 площею 1,9799 га, кадастровий номер НОМЕР_3 яка розташована на території ОСОБА_12 - Мелешківської сільської ради, Вінницького району Вінницької області (а.с. 59); цілий житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_3 (а.с. 52).

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсність правочину та правові наслідки недійсності правочину закріплені у ст. ст. 215, 216 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Відповідно до ст. ст. 1270, 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Якщо заповідач призначив спадкоємця, особа, на ім'я якої складений заповіт, може відмовитися від спадщини лише на користь особи, яка є призначеним спадкоємцем. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду даної справи позивачем не доведено суду обставини, щодо яких він помилявся при вчиненні правочину, який є предметом спору, у його суті та наслідках, також позивачем не надано доказів помилки щодо істотних обставин правочину.

Судом є встановленим, що позивач розумів наслідки вчинення відмови від спадщини, вчинив дану дію добровільно, без застережень певними умовами, без примусу, розуміючи суть вчиненого правочину, і та обставина, що спадкодавець ОСОБА_4 має намір розпорядитися спадковим майном не так, як очікувалося позивачем, не може бути підставою для визнання відмови позивача від спадщини недійсною.

Також, суд враховує, що помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону також не є підставою для визнання правочину недійсним.

З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги такими, що до задоволення не підлягають.

Крім того, позов про визначення позивачеві додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню також не підлягає, так як позивач-спадкоємець, відмовився від спадщини і відмова від спадщини не є визнаною недійсною за рішенням суду.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд вважає, що у стягненні судових витрат також слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 202, 203, 215 - 216, 229, 1270, 1272, 1274 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 76, 133, 212, 247, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Луко-Мелешківська сільська рада Вінницького району Вінницької області про визнання недійсною заяву про відмову від спадщини, визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та стягнення судових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Вінницької області шляхом направлення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя І.А. Ганкіна