РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/462/18

Провадження № 2/700/294/18

07 листопада 2018 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіденко Н.П.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу №700/462/18 провадження №2/700/294/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання частини житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? його частку,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання частини житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? його частку .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 18.09.2010 року. 18 травня 2018 року у судовому порядку шлюб між ними було розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу І-СР №082351від 18.05.2018 року).

Під час спільного проживання 16.11.2010 року відповідач придбав ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Академіка Івана Слещинського, №20 А, смт.Лисянка, Черкаської області за 45 000 грн, який розташований на земельній ділянці площею 0,0708 га, кадастровий номер №:01:002:0519. Договір купівлі- продажу був нотаріально посвідчено та здійснено державну реєстрацію.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок будинок одноповерховий, стіни глинобитні обкладені цеглою, загальною площею 1/2 частини будинку 67,5 м2, житлова площа 44,6 м2. У звязку з проведеною ними добудови та покращення стану будинку вартість ? частину на даний час згідно висновку субєкта оціночної діяльності про вартість житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями становить 200140,50 гривень.

На даний час позивач у будинку не проживає не може розпоряджатися своєю частиною будинку, та не дійшли згоди про сплату грошової компенсації.

За таких обставин, позивач вимушена звернутися до суду та просить визнати ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №20 - А, по вул. Академіка Івана Слещинського, смт.Лисянка, Черкаської області спільною сумісною власністю подружжя та визнати право власності, без виділення у натурі.

Крім того, позивач просить суд стягнути із відповідача понесені судові витрати у сумі 7357 гривень.

Позивач та представник позивача у судове засідання не зявився звернулися до суду із заявою, в якій просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача, у судове засідання не зявилися звернулися до суду із заявою, у якій просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнають стосовно того, що позивач має право ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №20 -А, по вул. Академіка Івана Слещинського, смт.Лисянка, Черкаської області та є спільною сумісною власністю подружжя. Проти стягнення судових витрат у сумі 7357 грн, відповідач заперечує та вважаює, що за його рахунок позивачу підлягає відшкодуванню: 251,76 грн судового збору, розрахунку 1007,02 грн х 50% - повернення позивачу з бюджету, що становить 503,51 грн та 503,51 грн розподіляється порівну; також 428,50 грн за надання правничої допомоги, з розрахунку :7357,00 грн + 6500,00 грн = 13857,00 грн, загальні витрати учасників справи на правничу допомогу, які розподіляються порівну і становлять 6928,50 грн для кожного. Позивач понесла витрати 7357,00 грн тобто на 428,50 грн більше відповідача (7357,00 грн - 6928,50 грн).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, приймаючи до уваги письмові заяви сторін по суті позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України, передбачено що, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положення 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Положенням статті 370 Цивільного кодексу України, визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом.

Цивільний кодекс України регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі.

Частиною першою статті 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Судом встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 18.09.2010 року. 18 травня 2018 року у судовому порядку шлюб між ними було розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу І-СР №082351 від 18.05.2018 року).

Під час спільного проживання 16.11.2010 року відповідачем придбано ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Академіка Івана Слещинського, №20-А, смт.Лисянка, Черкаської області за 45 000 грн, який розташований на земельній ділянці площею 0,0708 га, кадастровий номер №:01:002:0519. Договір купівлі-продажу був нотаріально посвідчений та проведено державну реєстрацію.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок будинок одноповерховий, стіни глинобитні обкладені цеглою, загальною площею 1/2 частини будинку 67,5 м2, житлова площа 44,6 м2. У звязку з проведеною позивачем та відповідачем добудови та покращення стану будинку, вартість ? частини будинку на даний час згідно висновку субєкта оціночної діяльності про вартість житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями становить 200140,50 гривень.

На даний час позивач у будинку не проживає не може розпоряджатися своєю частиною будинку та не дійшли згоди про сплату грошової компенсації.

Відповідно до положень ч.1 ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на прав спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 Сімейного Кодексу визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленості між ними.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частиною першою ст. 70 Сімейного Кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленості між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділку майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України від 16.12.2015 року по справі № 6-1109цс15, під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток подружжя, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч.2 статті 364 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови № 11 від 21.12.2007 року роз'яснив, що до складу спільної сумісної власності подружжя не належить майно одного з подружжя, набуте ним до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але закошти, які належали одному з подружжя особисто.

За таких обставин у вказаній частині, позовні вимоги, підлягають задоволенню стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь понесених судових витрат на загальну суму 7 357 гривень, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач з адвокатом ОСОБА_2 уклали договір про представництво у цивільному процесі від 20.06.2018 року. Матеріали справи містять квитанцію від 20.06.2018 року №48 про сплату ОСОБА_1 адвокату ОСОБА_2І - 4600 грн за надання правової допомоги (формування документів, складання позовної заяви, заперечень, участь у судовому засіданні) при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 про визнання частини житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності подружжя та визнання права власності на 1/2 його частки.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно правил пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Також, відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (справа № 1-23/2009), конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 1007 грн 30 коп та судові витрати на правничу допомогу, які були понесені позивачем у розмірі 4600 грн.

В частині стягненні 2757 грн судових витрат на правничу допомогу, слід відмовити, оскільки позивач не довів понесені витрати у цій сумі.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 70 СК України, ст.ст.19, 48, 89, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_5 Василівни до ОСОБА_3 про визнання частини житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? його частку задовольнити частково.

Визнати ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №20 А, по вул. Академіка Івана Слещинського, смт.Лисянка, Черкаської області зареєстрованого на ОСОБА_3 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителькою смт.Лисянка, вул. Адаміка Івана Слещинського, 20А, реєстраційний номер облікової картки платників податків:НОМЕР_1 право власності ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №20 А, по вул. Академіка Івана Слещинського, смт.Лисянка, Черкаської області, без виділення у натурі.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя . вул. Академіка Івана Слещинського, 20А, смт.Лисянка, Черкаська область, реєстраційний номер обліку картки платників податків: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителькою смт.Лисянка, вул. Академіка Івана Слещинського, 20А, реєстраційний номер облікової картки платників податків:НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 1007,30 (одну тисячу сім гривень 30 коп) та судові витрати у розмірі 4600,00 грн (чотирі тисячі шісот гривень 00 коп).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 19.11.2018.

Суддя Г.М. Яценко