Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 643/2768/16-ц

провадження № 61-1211св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4 (правонаступник ОСОБА_5),

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

представник позивача - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 серпня 2017 року у складі судді Майстренко А. Н. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від

21 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») про стягнення страхових виплат та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 16 червня 2015 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_5 укладено договір добровільного страхування подорожуючих за кордоном. Період страхування становить з 11 липня

2015 року по 24 серпня 2015 року, страхова сума на одну особу становить

30 000 євро.

13 липня 2015 року ОСОБА_5, перебуваючи на території Німеччини, був доставлений до лікарні у зв'язку із критичним погіршенням самопочуття. При підозрі на гострий коронарний синдром був направлений для подальшого лікування в клініку міста Фрідріхсгафен. З 13 липня 2015 року по 15 липня

2015 року він перебував на стаціонарному лікуванні, під час якого проведена коронаграфія з розширенням та імплантацією коронарного стену в сильно звужену коронарну артерію. За проведене лікування було сплачено

5 804,83 євро.

ОСОБА_5 звернувся до страхової компанії із заявою про отримання страхового відшкодування, однак йому було відмовлено з посиланням на те, що вказана подія не є страховим випадком.

ОСОБА_6 просив стягнути суму страхових виплат у розмірі 5 808,83 євро, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 09 березня 2016 року 168 847,31 грн, пеню в розмірі 848,09 євро, що еквівалентно за курсом НБУ станом на

09 березня 2016 року 24 651,73 грн, суму 3 відсотків річних у розмірі

104,08 євро, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 09 березня 2016 року

3 025,33 грн, 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 18 000,00 грн.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2016 року до участі у справі у якості позивача залучено ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 28 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (правонаступника

ОСОБА_5) до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про стягнення страхових виплат та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факт настання страхового випадку, відшкодування моральної шкоди договором страхування не передбачено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилено.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 серпня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

14 грудня 2017 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_6 через засоби поштового звʼязку подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно розтлумачено положення договору страхування, невірно вирішено, яке з положень договору (пункт 3.2 «Перелік страхових випадків» чи пункт 3.5 «Виключення із страхових випадків») повинно застосовуватися для врегулювання правовідносин, наведених у позовній заяві; невірно встановлено, які життєві події є страховим випадком, а які є виключенням; не надано власної правової оцінки всім життєвим обставинам, які наводилися позивачем, як «страховий випадок», вибірково досліджено одні фактичні обставини, а інші залишено поза увагою, які також є суттєвими для вирішення справи по суті.

Відповідно до розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», цей Закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2016 року, № 31, стаття 545), опублікованим у газеті «Голос України».

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 30 листопада

2017 року «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду», визначено днем початку роботи Верховного Суду 15 грудня 2017 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 грудня 2017 року касаційна скарга передана судді-доповідачу.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 червня 2015 року між

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_5 укладено договір добровільного страхування подорожуючих за кордоном № МВ 2044216.

З 13 липня 2015 року по 15 липня 2015 року під час перебування у Німеччині ОСОБА_5 госпіталізовано до лікарні у місті Фрідріхсгафен, де була проведена коронографія з розширенням та імплантацією коронарного стену в сильно звужену коронарну артерію.

14 липня 2015 року страховика було повідомлено про настання страхового випадку, а саме - раптового захворювання, коли відсутність негайного медичного втручання могла призвести до серйозних порушень функцій організму або до загрози життю.

23 липня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за страховою виплатою, однак йому було відмовлено з посиланням на те, що вказаний випадок не є страховим.

Тлумачення статей 990, 991 ЦК України, частини другої статті 8, частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» свідчить, що обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.

Відповідно до правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2012 у справі № 6-101цс11, обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов'язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

Пунктом 3.2 договору страхування визначено перелік страхових випадків.

Підпунктом 3.5.4.9 пункту 3.5.4 розділу 3.5 «Виключення із страхових випадків. Причини відмови у страховій виплаті» передбачено, що страховик не визнає страховим випадком події, які сталися із застрахованою особою, які прямо чи побічно повʼязані з оперативними втручаннями на серці, пов`язаними з накладанням анастомозів, шунтів, пластикою дефектів клапанів та перегородок, ангіопластикою за допомогою стента (стентування).

При укладенні договору страхування, позивач був ознайомлений із його умовами у тому числі і розділом 3.5 «Виключення із страхових випадків. Причини відмови у страховій виплаті».

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог. Випадок, який стався з ОСОБА_5 13 липня 2015 року хоч і має ознаки страхових випадків (раптове захворювання, коли відсутність негайного медичного втручання могла призвести до серйозних порушень функцій організму), передбачених пунктом 3.2 договору, проте входить до переліку виключень із страхових випадків, що може бути причиною відмови у страховій виплаті. Про вказані застереження страхувальника було повідомлено під час укладення договору.

У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі.

Можливість відшкодування моральної шкоди у договорі добровільного страхування від 16 червня 2015 року № МВ 2044216 не передбачена.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 листопада 2017 рокузалишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська