Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/2851/16-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 48 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/2851/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2017 року, постановлене під головуванням судді Коваленко В.П.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, вселити її в дане житлове приміщення та стягнути з відповідача ? частину отриманого ним в період шлюбу страхового відшкодування в сумі 15400 гривень.

Свої позовні вимоги обгрунтувала тим, що квартира придбана в період шлюбу за спільні кошти сім'ї. Відповідач забрав у неї ключі від даної квартири та чинить їй перешкоди у користуванні цим житлом.

Також зазначає, що отримане від страхового випадку відшкодування у розмірі 30800 грн. відповідач витратив на власні потреби.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати спільною сумісною власністю наступне майно: кухонну стінку, вартістю 9000 грн.; стіл кухонний, вартістю 500 грн.; 4 м'які стільці, вартістю 1420 грн.; електричний чайник "Браун", вартістю 850 грн.; праску "Браун", вартістю 1286 грн.; блендер "Кенвуд", вартістю 786 грн.; маршрутизатор " TP-LINK", вартістю 539 грн.; ноутбук "Леново", вартістю 9665 грн.; телевізор "Тошиба", вартістю 4299 грн.; пральну машину "Електролюкс", вартістю 9590 грн.; холодильник "ВЕКО", вартістю 5834 грн.; ніж "Ле шеф", вартістю 333 грн.; жаровню "Ле шеф", вартістю 124 грн.; сковороду "Тефаль", вартістю 416 грн.; мікрохвильову піч "Самсунг", вартістю 2000 грн.; стіл-"книжку", вартістю 500 грн.; комод, вартістю 1500 грн.; килим розміром 2х3 м, вартістю 500 грн.; пилосос "Рейнфорд", вартістю 1000 грн.; кухонний посуд ( 5 кастрюль, вартістю по 200 грн. кожна; чайний набір, вартістю 200 грн.; набір фужерів, вартістю180 грн.; набір склянок, вартістю 120 грн.; набір чарок, вартістю 80 грн.);3 ковдри, вартістю по 250 грн. кожна; 5 подушок, вартістю по 120 грн. кожна; 4 комплекти постільної білизни, вартістю по 300 грн. кожний; металевий гараж, вартістю 9000 грн.; карниз вартістю 800 грн.; страховий платіж "Мастер сервіс" на суму 599 грн.; чоловічу золоту каблучку, вартістю 1200 грн.; електром'ясорубку "Кенвуд", вартістю 2500 грн.; ялинку штучну, вартістю 1500 грн.; цифровий фотоапарат "Нікон", вартістю 1800 грн.; а всього на загальну суму 70410 грн.

Також просив поділити вказане майно, виділивши його у власність ОСОБА_1, та стягнути з неї на свою користь 35410 гривень 50 копійок.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 без його згоди вивезла вказане майно з житла.

Зазначив, що спірна квартира придбана за кошти його матері ОСОБА_3, а тому вважає її особистою власністю.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Вирішено вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано спільним майном, набутим за час шлюбу: пральну машину "Електролюкс", вартістю 9590 гривень; холодильник "ВЕКО", вартістю 5834 гривні; ніж "Ле шеф", вартістю 333 гривні; жаровню "Ле шеф",вартістю 124 гривні; сковороду "Тефаль", вартістю 416 гривень та 4 м'які стільці, вартістю 1420 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 8858 гривень 50 копійок.

В решті зустрічних позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1, а також в частині відмови у задоволенні його зустрічного позову та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги до ОСОБА_1 за зустрічним позовом в повному обсязі. В задоволенні первісного позову відмовити за безпідставністю.

Вважає, що в суді першої інстанції ним було надано достатньо доказів на підтвердження факту придбання спірної квартири за кошти, позичені у його матері - ОСОБА_3 Проте суд не взяв їх до уваги й не зазначив, в чому саме полягають переваги одних доказів над іншими. Крім того, судом не взято до уваги розписку ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3, яка є належним та допустимим доказом у справі.

Судом не надано оцінку долученим до матеріалів справи копіям товарних чеків, які є підтвердженням наявності спірного майна, придбаного ними за час шлюбу, а також містять інформацію щодо його вартості.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу.

На думку ОСОБА_1 та її представника, апеляційна скарга є необґрунтованою.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.3 ч.1 с.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2009 року. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 8 вересня 2016 року шлюб між ними розірвано.

Згідно з договором купівлі-продажу від 28 квітня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчук С.С., ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Заперечуючи проти позову, відповідач за первісним позовом пояснив, що кошти на придбання спірної квартири були надані у позику його матір'ю. При цьому, надав суду договір позики, укладений 27 квітня 2015 року, відповідно до змісту якого кошти у розмірі 186432 грн. були надані ОСОБА_2 його матір'ю для придбання квартири АДРЕСА_2. Пунктом 1.1 договору також передбачено, що зазначене житло набувається у власність для проживання позичальника та його дружини.

На підтвердження факту передачі коштів суду також надано розписку від 27 квітня 2015 року.

Згідно з ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зміст договору позики свідчить про те, що кошти надавались у позику в інтересах сім'ї. Отже, спірна квартира була придбана за рахунок не особистих коштів ОСОБА_2, а сімейних коштів.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що квартира є спільною сумісною власністю сторін та позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на ? частину даного нерухомого майна підлягають до задоволення.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині вселення ОСОБА_1 до вказаної квартири, оскільки відповідачем за первісним позовом заперечується її право на користування цим житлом.

Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги про поділ майна, суд надав належну оцінку доказам, які були надані ОСОБА_2, та обгрунтовано виходив з того, що у товарних чеках на придбання побутової техніки та речей домашнього вжитку №15405 від 12 лютого 2016 року, 15 травня 2015 року, 29 квітня 2015 року, 13 лютого 2016 року, 15 серпня 2015 року відсутня інформація про особу покупця. Окрім того, суду не надано доказів щодо наявності вказаного майна.

Таким чином, рішення в частині задоволення первісного позову та в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 постановлене з дотриманням положень матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374,375, 379, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та вселення, а також в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ ,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 2 травня 2018 року.

Головуюча Судді: