ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/2436/15-ц

провадження № 22-ц/781/8/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Дуковського О.Л.,

суддів Мурашка С.І., Чельник О.І.

з участю секретаря Савченко Н.В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2015 року у складі судді - Кулінки Л.Д., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за борговою розпискою,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за борговою розпискою.

В обгрунтування позову вказував, що між ним та ОСОБА_4 16.06.2012 року було укладено договір позики у формі розписки, згідно якої у присутності свідків він надав, а ОСОБА_4 прийняв від нього грошові кошти у сумі 3 031 711,00 грн. Розписка про одержання вказаної суми написана власноруч відповідачем та підписана позивачем і свідками, що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України. Просив стягнути на його користь з відповідача борг у розмірі - 3 031 711,00 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат (том 1 а.с.2-3).

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, про визнання боргової розписки від 16.06.2012 року як способу по забезпеченню виконання господарських зобов'язань та визнання правочину по забезпеченню виконання зобов'язань за розпискою від 16.06.2012 року недійсним (том 1 а.с. 39-41).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за борговою розпискою від 16.06.2012 року у розмірі 3 031 711,00 грн. та судовий збір у розмірі - 3654,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, про визнання боргової розписки від 16.06.2012 року як способу по забезпеченню виконання господарських зобов'язань та визнання правочину по забезпеченню виконання зобов'язань за розпискою від 16.06.2012 року недійсним відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач у справі подав апеляційну скаргу (том 1 а.с.197-198, 219-220). Просить рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити його зустрічний позов.

Зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення у справі порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини справи, неправильно дано оцінку доказам. Вказував, що 16.06.2012 року відбулася зустріч між ним та позивачем лише з метою з'ясування стану господарських розрахунків між їх підприємствами і будь якої передачі грошових коштів не було. Розписка за їх участю складена для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов'язків з господарських правовідносин між підприємствами на майбутній період, а головним чином стосувалася забезпечення виплати ОСОБА_4 відсотків з приводу надання господарських послуг позивачем з відстрочкою платежу, та не є борговим документом.

Позивач у відповідності до ст.298 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року) подав заперечення на вказану апеляційну скаргу. Просив відхилити скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції за скаргою ОСОБА_4, останній відмовився від свого зустрічного позову (том 2 а. с. 35).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 21.03.2016 року прийнято відмову ОСОБА_4 від зустрічного позову та закрито провадження в цій частині (том 2 а. с.38).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, пояснення позивача, який просив відмовити у її задоволенні, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Аналогічні положення містяться у ст.ст. 263, 264 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-УШ від 03.10.2017 року, чинній на час розгляду справи апеляційним судом.

Задовольняючи позов про стягнення боргу за борговою розпискою суд першої інстанції послався на те, що між сторонами виникли зобов'язання, що виникають з договору позики, а розписка є доказом укладення договору позики у письмовій формі та підтверджує факт передачі та отримання грошових коштів сторонами. Посилається також, що позивач виконав свої зобов'язання за договором щодо передачі грошових коштів у повному обсязі, а відповідачем кошти не повернуто в обумовлений термін, що вказаний у розписці, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Обґрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_1, послався на те, що між ним та ОСОБА_4 16.06.2012 року було укладено договір позики, за умовами якого він, як позикодавець, передав, а ОСОБА_4, як позичальник, прийняв у власність грошові кошти у розмірі 3 031 711,00 грн. з терміном повернення до 01 листопада 2012 року, про що написав розписку.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав оригінал розписки яка підписана ОСОБА_4, ОСОБА_1, та свідками - ОСОБА_5, ОСОБА_6 (том 1 а. с. 45).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Тобто, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом частин 1, 2 ст.207 і ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач - ОСОБА_4 категорично заперечував щодо складання боргової розписки та заперечував щодо підпису у цій розписці від його імені та подав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо вирішення питання чи виконано підпис від імені ОСОБА_4 у борговій розписці чи іншою особою.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14.06.2016 року клопотання відповідача було задоволено та призначено у даній справі судову почеркознавчу експертизу боргової розписки від 16.06.2012 року, проведення якої доручено експертам Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експерта поставлено питання - чи виконано підпис від імені ОСОБА_4 в борговій розписці від 16.06.2012 року самим ОСОБА_4 чи іншою особою (том 2 а.с. 85-87). Факту складання самого тексту розписки не особисто ОСОБА_4 не заперечували ні позивач ні свідки.

З висновку експерта №1052 судово-почеркознавчої експертизи від 25.07.2016 року Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (Кіровоградського відділення) вбачається, що підпис від імені ОСОБА_4 у борговій розписці від 16.06.2012 року виконаний не самим ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4(том 2 а.с. 98-100).

Вказаний висновок експерта підтверджує, що відповідач не підписував боргову розписку.

З даним висновком експерта позивач у справі - ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 не погодились та заявили клопотання про призначення комісійної повторної судово-почеркознавчої експертизи боргової розписки від 16.06.2012 року (том 2 а.с. 122 А-122 Б).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2016 року призначено у справі комісійну повторну судову почеркознавчу експертизу боргової розписки від 16 червня 2012 року (том 2 а.с.126-127).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2017 року визначено вважати призначену ухвалою суду від 06 жовтня 2016 року судову почеркознавчу експертизу боргової розписки - додатковою експертизою (т.2 а.с.148-149).

За результатами проведення комісійної, додаткової судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи Київським науковим дослідним інститутом судових експертиз (Черкаське відділення) було направлено висновок експертів №277/692/17-23 від 15.01.2018 року, з якого вбачається, що не є можливим відповісти на питання чи виконано підпис від імені ОСОБА_4 у борговій розписці від 16.06.2012 року самим ОСОБА_4 чи іншою особою; підпис від імені ОСОБА_4 в розписці від 16.06.2012 року виконаний під дією збиваючих факторів, такий збиваючий фактор, як пошкодження правої руки ОСОБА_4 міг вплинути на виконання ОСОБА_4 підпису у борговій розписці від 16.06.2012 року; не є також можливим відповісти на питання чи виконано підпис ОСОБА_4 у борговій розписці навмисно зміненим почерком ОСОБА_4

Даний висновок не надає стверджувальної відповіді щодо волевиявлення відповідача на укладення угоди про боргове зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивач не спростовував доводів щодо не підписання боргової розписки, яка являється основним доказом у даній справі.

Оскільки, при розгляді спору не встановлено достовірності боргової розписки, а саме чи дійсно підписував її відповідач, не можна вважати, що між сторонами існують правовідносини за договором позики.

Судом першої інстанції щодо обставин даної справи були допитані свідки - ОСОБА_6,ОСОБА_5,ОСОБА_8

Вказані свідки підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дійсно вирішували грошові питання відносно своїх господарств.

Факту передачі коштів свідками не підтверджено, їх доводи про можливу наявність боргового зобов'язання між сторонами у справі - базуються на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за борговою розпискою - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

07.05.2018 року - виготовлено повне судове рішення.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Суддя: С.І. Мурашко

Суддя: О.І. Чельник