Дата документу 07.11.2018 Справа № 334/3668/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/3668/15 Головуючий у 1 інстанції Лихосенко М.О.
Провадження № 22-ц/807/85/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

В позові зазначено, що 10.06.2008р. між АТ "Індустріально-експортний банк", правонаступником якого є ПАТ "Креді Агріколь Банк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 285/709461, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 130000 доларів США, зі сплатою щомісячної процентної винагороди за користування кредитом в розмірі 15,70 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 09.06.2028р.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 2/814/477/2012 від 09.04.2012р. стягнуто в солідарному порядку з відповідача та поручителів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ПАТ "Креді Агріколь Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 119125,88 грн. та судові витрати в сумі 1311,26 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 20.04.2012р. та підлягає виконанню.

З червня 2012р. виконавчі листи перебувають на примусовому виконання в ВДВС Вільнянського РУЮ, Заводського та Ленінського відділів виконавчої служби м.Запоріжжя.

Таким чином, з моменту винесення рішення суду та до теперішнього часу відповідач не погасив вказану заборгованість за кредитним договором та позивач може задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 10.06.2008р. між ОСОБА_3 та позивачем було укладено договір іпотеки № 17, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим № 7963, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано квартиру загальної площею 33,85 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

10.06.2008р. дружина відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 надала своєму чоловікові згоду на купівлю та передачу в іпотеку банку квартири, що є предметом іпотеки, про що свідчить заява зареєстрована 10.06.2008р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим № 7960.

Відповідно до анкети-заявки підписаної іпотекодавцем при оформленні кредитного договору та договору іпотеки, будь-яких утриманців, в тому числі і неповнолітніх дітей він не мав.

Під час примусового виконання рішення суду було встановлено, що в іпотечній квартирі зареєстрована неповнолітня особа - ОСОБА_5, 2009 року народження.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району № 115р від 12.03.2015р. було відмовлено Ленінському ВДВС Запорізького МУЮ в реалізації квартири АДРЕСА_1, право користування якою має дитина ОСОБА_5, 2009 року народження, у зв`язку з порушенням житлових та майнових прав дитини.

У відповідності до вимог ст. 35, 40 Закону України "Про іпотеку" та п.8.3. кредитного договору, 12.11.2014р. на адресу відповідачів було направлено іпотечну вимогу, яка є одночасно і вимогою на виселення, в разі невиконання вимог про погашення боргу. Направлені листи повернулись без вручення із вказівкою "за закінченням строку зберігання".

14.03.2015р. відповідачі вдруге були повідомлені про виселення з квартири шляхом публікації відповідного оголошення у газеті "Запорізька правда".

Втім, до теперішнього часу заборгованість за кредитним договором не погашена, відповідачі не виконали вимогу банку про добровільне виселення з іпотечної квартири.

Відповідно до п.5.2 кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на протязі існування простроченої заборгованості, від суми відповідного непогашеного платежу за кожен день прострочення.

Станом на 06.05.2015р. заборгованість за кредитним договором та/або процентів за користування кредитом становить 164563,82 грн., яка складається з :

- простроченої заборгованість в розмірі 117368,37 грн.;

- нарахованих відсотків (реструктуризовані проценти) в розмірі 9650,00 грн.;

- пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди 37545,45 грн.

Крім того, проживання відповідачів з неповнолітньою дитиною у квартирі на яку звернуто стягнення за рішенням суду чинить їм перешкоди у реалізації зазначеного іпотечного майна та погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п.2.15 Договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 285/709461 від 10.06.2008р. в загальному розмірі 164563,82 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту -117368, 37 грн., процентів в сумі 9650 грн., пені в сумі 37545, 45 грн., звернути стягнення на житлове приміщення загальною площею 33,85 кв.м., а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3, на підставі договору іпотеки № 17 від 10.06.2008р., шляхом примусової реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за початковою ціною визначеною на підставі оцінки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності, відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Виселити відповідачів, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі та зняти їх з реєстрації за зазначеною адресою..

Стягнути з ОСОБА_3 витрати понесені по сплаті судового збору

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2015 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3, ІПН - НОМЕР_1 за кредитним договором № 285/709461 від 10.06.2008р. ,укладеним з ПАТ "Креді Агріколь Банк", в загальному розмірі 164563,82 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки житлове приміщення загальною площею 33,85 кв.м., а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності, на підставі відповідно до договору іпотекі № 17 від 10.06.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І., шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В іншій частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" витрати по сплаті судового збору в розмірі 1645,64 грн.

Не погоджуючись з заочним рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2018 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк» суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимоги, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки ,а у вимозі, щодо виселення суд відмовив у зв'язку з не дотриманням банком процедури виселення відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Колегія погоджується з зазначеним висновком суду, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.06.2008р. між АТ "Індустріально-експортний банк", правонаступником якого є ПАТ "Креді Агріколь Банк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 285/709461, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 130000 доларів США, зі сплатою щомісячної процентної винагороди за користування кредитом в розмірі 15,70 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 09.06.2028р.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 2/814/477/2012 від 09.04.2012р. стягнуто в солідарному порядку з відповідача та поручителів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ПАТ "Креді Агріколь Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 119125,88 грн. та судові витрати в сумі 1311,26 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 20.04.2012р. та підлягає виконанню.

З червня 2012 року виконавчі листи перебувають на примусовому виконання в ВДВС Вільнянського РУЮ, Заводського та Ленінського відділів виконавчої служби м. Запоріжжя.

Таким чином, з моменту винесення рішення суду та до моменту подачі позивачем позову до суду відповідач не погасив вказану заборгованість за кредитним договором та позивач може задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 10.06.2008р. між ОСОБА_3 та позивачем було укладено договір іпотеки № 17, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим № 7963, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано квартиру загальної площею 33,85 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

10.06.2008р. дружина відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 надала своєму чоловікові згоду на купівлю та передачу в іпотеку банку квартири, що є предметом іпотеки, про що свідчить заява зареєстрована 10.06.2008р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим № 7960.

Відповідно до анкети-заявки підписаної іпотекодавцем при оформленні кредитного договору та договору іпотеки, будь-яких утриманців, в тому числі і неповнолітніх дітей він не мав.

Під час примусового виконання рішення суду було встановлено, що в іпотечній квартирі зареєстрована неповнолітня особа ОСОБА_5, 2009 р.н.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району № 115р від 12.03.2015р. було відмовлено Ленінському ВДВС Запорізького МУЮ в реалізації квартири АДРЕСА_1, право користування якою має дитина ОСОБА_5, 2009 р.н., у зв`язку з порушенням житлових та майнових прав дитини.

У відповідності до вимог ст. 35, 40 Закону України "Про іпотеку" та п.8.3. кредитного договору, 12.11.2014р. позивачем на адресу відповідачів було направлено іпотечну вимогу, яка є одночасно і вимогою на виселення, в разі невиконання вимог про погашення боргу. Направлені листи повернулись без вручення із вказівкою "за закінченням строку зберігання".

14.03.2015р. відповідачі вдруге були повідомлені про виселення з квартири шляхом публікації відповідного оголошення у газеті "Запорізька правда".

Втім, до моменту подачі позову до суду заборгованість за кредитним договором не була погашена, відповідачі не виконали вимогу банку про добровільне виселення з іпотечної квартири.

Станом на 06.05.2015р. заборгованість за кредитним договором та/або процентів за користування кредитом становить 164563,82 грн., яка складається з :

- простроченої заборгованість в розмірі 117368,37 грн.;

- нарахованих відсотків (реструктуризовані проценти) в розмірі 9650,00 грн.;

- пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди 37545,45 грн.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека (ч.1 ст. 575 ЦК України).

Як зазначено у ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічне право передбачене п. 9 спірного іпотечного договору.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Ті ж вимоги містяться у п.2.15 Договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку".

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Отже, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню оскільки відповідач не виконував належним чином свої зобов'язання за кредитним договором.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Встановлений ст. 40 Закону України "Про іпотеку" порядок виселення мешканців передбачає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 12.11.2014р. банк направив відповідачам письмову вимогу про погашення боргу або про добровільне звільнення іпотечного майна. Однак, направлені листи повернулись без вручення із вказівкою "за закінченням строку зберігання" (а.с.35-36.

14.03.2015р. позивач повідомив відповідачів про виселення з квартири шляхом публікації відповідного оголошення у газеті "Запорізька правда"(а.с. 37).

Відповідно до п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.12р. примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов, якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або інший погоджений сторонами строк.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки суду не надано доказів належного отримання відповідачем зазначеної вимоги з чого виходить, що позивачем не дотримано процедури виселення відповідно до вимог ст. 40 Закону України «По іпотеку» тому частина вимог про виселення відповідачів із зазначеної квартири не підлягає задоволенню.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не перевірив суму заборгованості на теперішній час та не врахував стягнуті кошти із заробітної плати боржника, що утримані на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2012 р в період до липня 2018 року не заслуговують на увагу. Оскільки рішенням суду від 26.11.2015 року судом першої інстанції взято до уваги заборгованість за кредитним договором №285/709461 від 10.06.2008 р. станом на 06.05.2015 р., яка встановлено судом належним чином і підтверджена належними і допустимими доказами, саме розрахунком заборгованості,оборотними відомостями по кредитним рахункам відповідача.

Посилання апелянта на те, що нібито виникає подвійне стягнення за одним кредитним договором є хибним, оскільки виконання зобов'язання відповідачем не було проведено належним чином ні у добровільному, ні у примусовому порядку, ні одразу після винесення рішенням суду від 09.04.2012р.. При розгляді справи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки судом першої інстанції було перевірено факт наявності заборгованості, що саме і є необхідною правовою підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.374,375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2015 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді: