Справа № 495/9979/17
№ провадження 4-с/495/11/2018
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Асланової Ф.А.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському Одеської області скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2, заінтересовані особи Головний державний виконавець Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3, ОСОБА_4, на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2, звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 просить суд: визнати дії Головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 щодо не надсилання постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві ВП №42820134 від 19 жовтня 2017 року не пізніше наступного дня з дня її винесення, неправомірними; визнати дії Головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №42820134 від 19 жовтня 2017 року, неправомірними; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №42820134 від 19 жовтня 2017 року; відновити виконавче провадження ЄДРВП № 42820134 з примусового виконання судового наказу №2н-179/10 виданого 15.02.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що 15.02.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва винесено судовий наказ №2н-179/10 за заявою ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в сумі 33 452,96 грн., судового збору в сумі 167,26 грн., витрат на ІТЗ 30,00 грн., витрати на публікацію оголошення у пресі, а всього 33 650,22 грн.

На виконанні Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження №42820134 з примусового виконання вищевказаного судового наказу, виданого 22.11.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва.

19 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що в ході проведення виконавчих дій встановлено, що у боржника відсутні кошти, на які можна звернути стягнення та розшуки такого майна виявилися безрезультатними, за боржником на праві власності зареєстровані транспортні засоби, на які не можливо звернути стягнення у звязку із наявністю заборони в ДРОРМ згідно застави.

14 листопада 2017 року стягувач отримав вказану постанову, яка була направлена державним виконавцем 10.11.2017 року (згідно поштового штампа на конверті, що є порушенням, оскільки вказана постанова, у відповідності до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», не направлена не пізніше наступного дня.

Вважає, що державним виконавцем в супереч вимог Закону України «Про виконавче провадження», вжито не всіх виконавчих дій з примусового виконання судового наказу, у звязку із чим й звернувся до суду із відповідною скаргою.

Представник заявника в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи сповіщався належним чином, однак причини не явки суду не відомі.

Заінтересована особа - головний державний виконавець Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надала заперечення, відповідно до якого просить справу слухати у її відсутність, проти задоволення скарги заперечує, вказуючи, що на виконанні Відділу перебувало виконавче провадження ВП №42820134 з примусового виконання судового наказу №2н-179/10, виданого 22.11.20210 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» боргу в сумі 33 650,22 грн.

Згідно матеріалів виконавчого провадження, майна та коштів, на які можна було б звернути стягнення для задоволення вимог в процесі проведення виконавчих дій не виявлено, у звязку із чим, 19.10.2017 року в порядку ч.2 ч.1 ст. 37 «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу серії ВП №42820134 та разом із оригіналом виконавчого документа направлено на адресу стягувача.

Згідно з матеріалами зведеного виконавчого провадження ЗВП №451493420, державним виконавцем не одноразово зроблено запити до установ та організацій стосовно виявлення зареєстрованих засобів, нерухомого майна боржника, щодо отримання пенсії та інших джерел доходів, щодо наявності відкритих рахунків в банківських установах.

На виклики про обовязкову явку до ВДВС боржниця своєчасно зявлялася, надавала пояснення та не перешкоджала про приведенні виконавчих дій.

З посиланням на ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що державний виконавець заходи вказані в даній статті застосовує на власний розсуд, якщо дії є обґрунтованими наявними обставинами, однак в даному випадку в діях боржника не спостерігалося навмисне ухилення від виконання рішення суду.

На підставі вище викладених обставин, просить суд в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи сповіщалася належним чином, однак причини не явки суду не відомі.

Суд розглядає справу за відсутністю учасників справи, на підставі ч.2 ст. 450 ЦПК України, відповідно до якої, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надане представником Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області заперечення, суд приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 15.02.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва винесено судовий наказ №2н-179/10 за заявою ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в сумі 33 452,96 грн., судового збору в сумі 167,26 грн., витрат на ІТЗ 30,00 грн., витрати на публікацію оголошення у пресі, а всього 33 650,22 грн. /а.с. 9/

На виконанні Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження №42820134 з примусового виконання вищевказаного судового наказу, виданого 22.11.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва.

19 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що в ході проведення виконавчих дій встановлено, що у боржника відсутні кошти, на які можна звернути стягнення та розшуки такого майна виявилися безрезультатними, за боржником на праві власності зареєстровані транспортні засоби, на які не можливо звернути стягнення у звязку із наявністю заборони в ДРОРМ згідно застави. /а.с. 6/

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Однак, державним виконавцем в порушення вимог вказаної статті, копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.10.2017 року, була направлена лише 10.11.2017 року, про що свідчить роздруківка поштового відстеження, згідно якої поштове відправлення за ідентифікатором 570, перебувало у відділенні пошти Білгород-Дністровський 1 з позначкою «приймальня». /а.с. 8/

Тому в цій частині суд вважає за необхідне скаргу задовольнити, та визнати дії Головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 щодо не надсилання постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві ВП №42820134 від 19 жовтня 2017 року не пізніше наступного дня з дня її винесення неправомірними.

Далі, як зазначив в своєму запереченні державний виконавець, що вже неодноразово було зроблено запити до установ та організацій стосовно виявлення зареєстрованих засобів, нерухомого майна боржника, щодо отримання пенсій та інших джерел доходів, щодо наявності відкритих рахунків в банківських установах, крім того, раніше вже було накладено арешт на все майно боржника поставною про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження від 19.01.2012 року. Заходи передбачені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець застосовує на свій розсуд. Крім того, стягувач має право в межах відкритого виконавчого провадження надати заяву тощо, згідно якої можна б звернутися до бажаних органів та установ стосовно виявлення майна, належного боржника.

Однак, з такими ствердженнями суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у звязку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про розяснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій субєктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державним виконавцем зроблено лише запити до установ та організацій стосовно виявлення зареєстрованих засобів, нерухомого майна боржника, щодо отримання пенсій та інших джерел доходів (до яких саме в запереченні не зазначено), щодо наявності відкритих рахунків в банківських установах, крім того, раніше вже було накладено арешт на все майно боржника поставною про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження від 19.01.2012 року.

Отже, державний виконавець не в повному обсязі здійснив покладений на нього обовязок щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, суд не приймає й до уваги ствердження державного виконавця, стосовно того, що стягувач має право в межах відкритого виконавчого провадження надати заяву, згідно якої можна б звернутися до бажаних органів та установ стосовно виявлення майна, належного боржника, оскільки вказаний обовязок покладений саме на державного виконавця, а не на стягувача.

За таких підстав, суд вважає, скаргу в цій частині обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, та визнати дії Головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №42820134 від 19 жовтня 2017 року, неправомірними, а постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №42820134 від 19 жовтня 2017 року скасувати.

Що стосується вимог скарги, щодо відновлення виконавчого провадження ЄДРВП №42820134 з примусового виконання судового наказу 2н-179/10 виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості, то суд зазначає, що відповідно до п.18 Постанови від 07.02.2014 року №6 Пленуму ВССУ, за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Отже, суд не може зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження, оскільки вказані дії здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

За таких підстав, суд вважає в задоволенні такої вимоги заявника відмовити, як в необґрунтовані та такій, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст. ст. 4, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 12, 258, 260, 447, 449, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2, заінтересовані особи Головний державний виконавець Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3, ОСОБА_4, на дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати дії Головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 щодо не надсилання постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві ВП №42820134 від 19 жовтня 2017 року не пізніше наступного дня з дня її винесення неправомірними.

Визнати дії Головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №42820134 від 19 жовтня 2017 року неправомірними.

Постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №42820134 від 19 жовтня 2017 року скасувати.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: