№ 336/1125/18
Пр..№ 2/336/1302/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2018 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Шаповалової С.Г.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник позивача ОСОБА_2) до ОСОБА_3 (третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4) про встановлення факту, визнання права власності на частину будинку у порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи. В позові зазначив, що з 06.08.1998 р. він зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, 11/25 частиною якого володіє на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.06.1994 р. Вказану частину будинку позивач отримав у спадок від бабусі по материнській лінії ОСОБА_5 (рос.мовою - ОСОБА_5).

14/25 часток згаданого будинку на підставі договору дарування від 02.12.1991 р. належить ОСОБА_6, рідному брату його матері ОСОБА_3 (дівоче прізвище - ОСОБА_5).

Вказаний будинок був збудований у 1946 р. його дідом ОСОБА_7 та оформлений в органах БТІ у 1963 році.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, приблизно у 1940-1946 роках змінив прізвище з «Чабан» на «Чабанов». На момент народження старшого сина ОСОБА_8 у 1930 р. він мав прізвище Чабан, а у 1951 р. на час народження молодшої доньки, матері позивача - ОСОБА_7 вже мав прізвище Чабанов.

У будинку по вул. Звільнена, 122 у м. Запоріжжя вони мешкали всі разом, ще до його реєстрації за цією адресою, фактично з 1990 р. позивач разом зі своєю сімєю (дружиною та дочкою) та родиною дядька ОСОБА_6 (його дружиною ОСОБА_9, його синами - ОСОБА_10 та ОСОБА_11Г.). Його дружина та дружина дядька вели господарство по дому, готували їжу на всю родину. Після смерті ОСОБА_9 всі жіночі обовязки по веденню хатнього господарства лягли на плечі його дружини, оскільки особисте життя двоюрідних братів позивача не склалося. ОСОБА_11 ніколи не був одружений, а ОСОБА_10 був одружений 2 рази, однак подружнє життя у кожному зі шлюбів тривало не більше року.

Двоюрідні брати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мали схильність до зловживання спиртними напоями та лікарськими препаратами, тому він неодноразово вирішував проблеми, які виникали у них на цьому підґрунті, допомагав, фінансово підтримував їх та дядька.

Обидва брата перебувала на обліку в обласному клінічному психоневрологічному диспансері, ОСОБА_11 з 10.06.1978 року, а ОСОБА_10 з 03.07.1980 року.

Весь цей час з 1990 року і до часу смерті дядька та двоюрідних братів, вони вели спільне господарство, спільно несли витрати по утриманню будинку. У цьому будинку разом зі своєю родиною позивач мешкає і до цього часу.

06.05.2014 р. ОСОБА_6 помер. Поховання дядька він здійснював за власні кошти.

Після смерті, відповідно до заповіту, посвідченого Пятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 28.05.2004 р., спадкоємцем ОСОБА_6 був його син ОСОБА_10, який прийняв спадщину, оскільки спільно проживав з батьком та сімєю позивача, однак не оформив своїх спадкових прав.

Невдовзі після смерті батька ОСОБА_6, 28.02.2016 р. помер і ОСОБА_10

Похованням ОСОБА_10 опікувався він, оплатив поховання, їздив до прокуратури Шевченківського району для оформлення відповідних документів.

Інший двоюрідний брат ОСОБА_11, у звязку з перебуванням на обліку в психдиспансері, був поміщений до КУ «Таврійський будинок інвалідів», де помер 01.01.2017 р.

З метою отримання свідоцтва на спадщину у вигляді 14/25 будинку, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10, він звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_4 Оскільки ОСОБА_10 на підставі заповіту свого батька від 28.05.2004 р. отримав у спадщину вказану частину будинку, однак не оформив своїх спадкових прав.

Однак постановою нотаріуса від 28.02.2018 р. в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, оскільки надані документи не підтверджують факт постійного (не менше 5 років) проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також факт прийняття ним спадщини, тобто факт його спільного проживання на день смерті спадкодавця 28.02.2016 р.

За позовом ОСОБА_1, посилаючись на ст..ст.235 ЦПК, 1264, 1268, 1272 ЦК України, просить встановити факт його спільного проживання однією сім»єю понад 5 років разом зі спадкодавцем ОСОБА_10 та визнати за ним право власності на 14/25 частину будинку № 122 по вул.Звільненій в м.Запоріжжя у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_10

Ухвалою від 28.03.2018 р. справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 04.04.2018 р.

04.04.2018 р. закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду на 23.04.2018 р.

Представник позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі позов підтримує, просить задовольнити.

Відповідач в підготовчому судовому засіданні заявила про визнання позову, про що подала відповідну заяву.

Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін та третьої особи, суд вважає, що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори 02.12.1991 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1982, ОСОБА_6 належить 14/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруджень у м.Запоріжжі, вул..Звільнена, 122. На зазначеній земельній ділянці розташовано житловий будинок А, житлова прибудова А-1, житлова прибудова А-2, кухня Б, сарай В, вбиральні Е, Ж, паркан № І, водопровід № 2, замощення І, водопровід № 3 (а.с.11-12).

28.05.2004 р. ОСОБА_6 склав заповіт, яким належний йому житловий будинок № 122 а по вул..Звільненій у м.Запоріжжі з надвірними будівлями та господарчими спорудами, та земельну ділянку, що знаходиться там же, заповів ОСОБА_10 Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3-575 (а.с.15).

За змістом ст.1233, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

06.05.2014 р. ОСОБА_6 помер (а.с.29).

Згідно витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.35), у спадковому реєстрі відсутня інформація щодо заведених спадкових справ після смерті ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у вигляді 14/25 частин житлового будинку № 122 по вул..Звільненій в м.Запоріжжі, яку ОСОБА_10, як спадкоємець за заповітом прийняв у порядку, визначеному ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на день смерті спадкодавця постійно мешкав разом з ним, про що свідчить довідка Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської Ради (а.с.62).

Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_10 не отримав.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З наведеного вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_10 успадкував після смерті ОСОБА_6 14/25 частин житлового будинку № 122 по вул..Звільненій в м.Запоріжжі.

28.02.2016 р. ОСОБА_10 помер (а.с.22).

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина у вигляді 14/25 частин житлового будинку № 122 по вул.Звільненій в м.Запоріжжя, яку останній успадкував після смерті ОСОБА_6

Згідно витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.37), у спадковому реєстрі відсутня інформація щодо заведених спадкових справ після смерті ОСОБА_10

З довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської Ради (а.с.61) судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_10 за однією зі спадкодавцем адресою був зареєстрований ОСОБА_11, який помер 01.01.2017 р. (а.с.26).

Згідно витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.36), у спадковому реєстрі відсутня інформація щодо заведених спадкових справ після смерті ОСОБА_11

З метою отримання свідоцтва на спадщину у вигляді 14/25 будинку, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_4 та, на підставі ст.1264 ЦК України, просив видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_10, оскільки поживав разом зі спадкодавцем однією сім»єю не менш, як п»ять років до часу відкриття спадщини.

Постановою нотаріуса від 28.02.2018 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, оскільки надані документи не підтверджують факту постійного (не менше 5 років) проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також факт прийняття ним спадщини, тобто факт спільного проживання на день смерті спадкодавця 28.02.2016 р. (а.с.14).

Ч.2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз»яснено судам у п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв»язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З наданих позивачем письмових доказів, а саме свідоцтв, які підтверджують факт спорідненості спадкодавця з позивачем (а.с.13,16,30-34), реєстрація їх в одному домоволодінні ОСОБА_1 з 1998 р. (а.с.20) та ОСОБА_10 з 1977 р. (а.с.61), а також документи, які свідчать, що саме позивач поніс витрати на поховання ОСОБА_10 (а.с.27), судом встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_10 однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали разом зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов пред»явлений ОСОБА_1 є обґрунтованим, законним та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (представник позивача ОСОБА_2) до ОСОБА_3 (третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4) про встановлення факту, визнання права власності на частину будинку у порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання онією сім»єю понад 5 років ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_10 за адресою: м.Запоріжжя, вул.Звільнена, б.122.

Визнати за ОСОБА_1 (м.Запоріжжя, вул.Звільнена, б.122, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на 14/25 частин будинку № 122 по вул.Звільненій в м.Запоріжжі, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, який помер 28.02.2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Дмитрюк