Справа № 683/1693/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого судді Завадської О.П.

при секретарі Васічевій О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Старокостянтинові справу за первинним позовом ОСОБА_1 до Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району, ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним, з участю третьої особи ОСОБА_3 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

встановив:

В липні 2017 року ОСОБА_1 предявив позов до Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району, ОСОБА_2 та з урахуванням змінених вимог просив визнати нікчемним заповіт, складений 07 вересня 2015 року від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, який посвідчений секретарем Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що його батько ОСОБА_4 помер 08 грудня 2015 року, він, як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину шляхом звернення в Старокостянтинівської державної нотаріальної контори із відповідною заявою. При зверненні в Старокостянтинівську державну нотаріальну контору для оформлення спадкових прав, дізнався, що його батько ще при житті, склав заповіт, відповідно до якого усе своє майно заповів ОСОБА_2, даний заповіт, 07 вересня 2015 року посвідчено секретарем виконавчого комітету Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району ОСОБА_5, та зареєстровано в реєстрі за № 82. Проте, при посвідченні заповіту було порушено процедуру його посвідчення, оскільки секретар сільської ради була не уповноважена посвідчувати такий документ, оскільки станом на 07 вересня 2015 року виконавчим комітетом Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району не приймалося ніякого рішення, яке б давало секретарю сільської ради право на вчинення нотаріальних дій.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, а в подальшому із збільшенням позовних вимог і до ОСОБА_3 про усунення їх, як спадкоємців по закону, від права на спадкування за законом після смерті їхнього батька ОСОБА_4, який помер 08 грудня 2015 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 протягом останніх років свого життя через проблеми із здоровям (майже повна втрата зору) та по віку потребував постійного стороннього догляду. В звязку з повною байдужістю своїх дітей, в тому числі співвідповідачів, він змушений був звертатись до інших людей. Такий догляд здійснював тривалий час саме він, якого він сприймав як сина, щодня приносив йому поїсти, допомагав по дому, придбавав продукти, ліки, провідував в лікарні, забезпечуючи достатній та необхідний догляд. Натомість співвідповідачі не приймали участі в матеріальному утриманні батька, не цікавились станом його здоровя, не відвідували батька, не вчиняли жодних інших дій щодо його утримання та надання будь-якої допомоги.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 17 липня 2017 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду.

17 жовтня 2017 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду до участі в справі за первинним позовом залучено в якості третьої особи ОСОБА_3

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування в первинному позові та заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимоги за безпідставністю. В судовому засіданні вказав, що батько ОСОБА_4 залишив свою дружину і відповідно їхню матір з трьома малими дітьми і став проживати сімєю з іншою жінкою. Спілкування між ними не було, вже коли померла друга дружина батька і останній в силу віку та стану здоровя не міг обходитись самостійно, мали місце випадки, коли вони (його діти) приходили до нього, надавали допомогу. Підтвердив, що батько потребував постійного стороннього догляду, однак через віддаленість проживання, зайнятість на роботі, різні життєві ситуації, не міг постійно бути з батьком. Тим більше, що такий догляд здійснював ОСОБА_2, який за це забирав батькову пенсію.

Аналогічну думу висловила ОСОБА_3

Представник Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району подала до суду заяву, якою визнала позовні вимоги по первинному позову та просила справу розглянути без її участі.

ОСОБА_2 заперечив проти задоволення первинного позову, мотивуючи тим, що заповіт відповідав добровільній волі ОСОБА_4 та просив задовольнити зустрічний позов за обставин та доказів на його підтвердження про самоусунення співвідповідачів від обовязку догляду та утримання хворого батька похилого віку.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне.

Згідно положень ст. ст. 1216 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 1233 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер 08 грудня 2015 року в с. Левківка Старокостянтинівського району, про що складено відповідний запис № 41 згідно даних свідоцтва про смерть серії 1-БВ № 278346, повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 22 квітня 2016 року.

ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що належить йому і належатиме йому на день смерті, і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_2 (заповіт, посвідчений секретарем Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району 07 вересня 2015 року за р. № 82). Даний заповіт згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 42943721 від 13.02.2016 є чинним.

Зі змісту копій матеріалів спадкової справи № 103/2016 Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 13 лютого 2016 року, вбачається, що прийняли спадщину: ОСОБА_2, як спадкоємець по заповіту; ОСОБА_1, ОСОБА_3, як спадкоємці (діти померлого) по закону, ОСОБА_6, як спадкоємець по закону (син) відмовився від належної йому частки спадкового майна на користь ОСОБА_3

Факт родинних відносин ОСОБА_4 з ОСОБА_1 та ОСОБА_7, як між батьком та дітьми, підтверджується відповідно свідоцтвом про народження серії ІІ-АВ № 544883, повторно виданого Левківською сільською радою Старокостянтинівського району 10 червня 1972 року та свідоцтвом про народження серії ЯЯ № 426189, виданого Остропільським райбюро ЗАГС від 23 лютого 1950 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-БВ № 320941, виданого Левківською сільською радою Старокостянтинівського району 09 червня 1976 року.

Згідно до ч. 2 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч.ч. 1, 3 ст. 1247 ЦК України).

В силу ст. 1251 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Статтею 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року, в редакції на час посвідчення заповіту, визначено систему місцевого самоврядування, яка включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Як передбачено ч. 1 ст. 11, ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції на час посвідчення заповіту, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданні.

У відповідності до п.п. 5 п. «б» ч. 1 ст. 38 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції на час посвідчення заповіту, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Частиною 6 ст. 59 цього ж Закону передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Пунктом 1 частини 2 статті 37 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року, в редакції на час посвідчення заповіту визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних).

Згідно до п.п. 1.1., 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011, № 3306/5, який був чинний на час складання заповіту, перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат". Нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. «в» п. 16 постанови від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», у разі посвідчення угоди не тим органом або службовою особою, на яких покладено здійснення нотаріальних функцій, угода не може вважатися укладеною з додержанням встановленої нотаріальної форми.

Судом встановлено, що в с. Левківка Старокостянтинівського району, не має нотаріусів, тому посадові особи виконавчого комітету Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району мають право на вчинення нотаріальних дій, у тому числі на посвідчення заповітів у населених пунктах в межах Сербинівської сільської ради Старокостянтинівської сільської ради.

Лише 15 вересня 2016 року прийнято рішення виконавчого комітету Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району № 7 про покладення відповідальності за вчинення нотаріальних дій відповідальною за вчинення нотаріальних дій визначено секретаря виконавчого комітету Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району ОСОБА_5

Станом на 07 вересня 2015 року, виконавчим комітетом Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району не приймалось рішення, яке б надавало ОСОБА_5 право на вчинення нотаріальних дій. Отже, остання не вправі була посвідчувати заповіт ОСОБА_4

За таких обставин, суд прийшов до висновку про що оспорюваний заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми, внаслідок чого він є нікчемним, тому позовні вимоги за первинним позовом підлягає задоволенню.

ОСОБА_2, звертаючись з зустрічним позовом, посилався на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не надавали належну та необхідну допомогу ОСОБА_1, який по віку та через хворобу потребував постійного стороннього догляду.

Відповідно до епікризу ОСОБА_4 в грудні 2014 року проходив стаціонарне лікування в урологічному відділенні в Хмельницькій обласній лікарні з приводу злоякісного новоутворення, в звязку з чим в подальшому для нього визначено постійний нагляд та лікування в уролога, дієтичне харчування.

ОСОБА_4 помер у віці 90 років, протягом останніх років в силу віку, стану здоровя, майже повною втратою зору, був в безпорадному стані та потребував постійного стороннього догляду, з приводу чого звертався, в тому числі, і до своїх дітей.

Дані обставини визнаються сторонами, як і те, що постійний догляд за ним на протязі кількох років до смерті здійснював ОСОБА_2 Діти не змінили заради батька звичний для них спосіб життя, продовжили проживати власним життям, при цьому не заперечували проти того, що такий догляд за їхнім батьком здійснював ОСОБА_2

Крім того участь останнього в догляді за ОСОБА_4 та не участь його дітей, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_7, які були обізнані про стан здоровя батька та потребу в постійному сторонньому догляді, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 5 статті 1224 вказаного Кодексу встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно з розясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верхового Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобовязана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обовязку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обовязку. Правило частини пятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобовязані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути предявлена особою, для якої таке усунення породжує повязані зі спадкуванням права та обовязки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Тобто, при розгляді позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд прийшов до висновку про наявність обєктивних даних, які вказують на прояв з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_7 бездіяльності, тобто в ухиленні від виконання обовязку по утриманню спадкодавця, свого батька ОСОБА_4, тому настання негативних наслідків для спадкоємців, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, в даному випадку необхідно визнати обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 263-265, 355 ЦПК України,

вирішив:

Визнати нікчемним заповіт, складений від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, який посвідчений секретарем Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області ОСОБА_5 07 вересня 2015 року за р. № 82.

Усунути ОСОБА_1 від права спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 08 грудня 2015 року.

Усунути ОСОБА_3 від права спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 08 грудня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ________________