Справа №472/1103/14ц 04.05.2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 472/1103/14ц

Провадження № 784/715/18

4 травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів:

Головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів: Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання: Тищенком Л.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, постановленої суддею Лузан Л.В. 16 березня 2018 року о 12 год. 49 хв. у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Миколаївської області, виконавчого комітету Веселинівської селищної ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Веселинівської райдержадміністрації Миколаївської області, ОСОБА_6, про визнання незаконними та скасування рішень селищної ради, виконавчого комітету селищної ради, визнання недійсними договорів про встановлення особистого строкового сервітуту та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом демонтажу тимчасових споруд,-

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Веселинівської селищної ради Миколаївської області, виконавчого комітету Веселинівської селищної ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішень селищної ради, виконавчого комітету селищної ради, визнання недійсними договорів про встановлення особистого строкового сервітуту та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом демонтажу тимчасових споруд.

Позивач зазначав, що йому на праві власності належить нежитлове приміщення, яке розташоване в смт. Веселинове Миколаївської області по вул. Київській, 7. Вказане майно передано в оренду та використовується під магазин закусочну «Водолій».

Напроти фасадної сторони обумовленого магазину розташовані тимчасові споруди, які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Проте, їх розташування біля належного позивачу нерухомого майна порушує його права як власника, оскільки їх розміщення було проведено без його згоди та з порушенням будівельних та пожежних норм, що створює небезпеку в експлуатації (користуванні) власністю позивача.

Посилаючись на вказане, а також на відсутність законних підстав для розміщення тимчасових споруд, ОСОБА_1 просив:

-визнати незаконними та скасувати рішення Веселинівської селищної ради, виконавчого комітету Веселинівської селищної ради, якими було погоджено місце розташування тимчасових споруд, затверджено їх схему привязки, наданий дозвіл на укладання особистого строкового сервітуту (рішення за № 23 від 5 липня 2012 року, рішення № 31 від 2 липня 2015 стосовно ФОП ОСОБА_3; за № 86, 87 від 25 серпня 2016 стосовно ОСОБА_4О.);

-визнати недійсними договори про встановлення особистого строкового сервітуту, які були укладені між Веселинівською селищною радою та ФОП ОСОБА_3 12 вересня 2012 року, та ОСОБА_4

26 серпня 2016 року;

-зобовязати відповідачів усунути перешкоди у користуванні

власністю позивача шляхом демонтажу належних їм тимчасових споруд.

Позивачем в судовому засіданні було заявлено клопотання про призначення у даній справі повторної судової будівельно-технічної експертизи на вирішення якої поставити питання про відповідність обєктів, які належать на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідним будівельним, архітектурним та іншим обовязковим правилам та нормам та чи існує небезпека експлуатації зазначених нежитлових приміщень.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 березня 2018 року у справі призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі на час її проведення.

На дану ухвалу ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Апелянт у скарзі зазначає, що судом помилково призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу, оскільки в попередній експертизі перед експертом були порушені для дослідження обєкту питання, які відрізняються за своїм змістом від питань порушених в даній ухвалі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про призначення у справі повторної судово-почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що клопотання про призначення такої експертизи заявлено позивачем через те, що попередній висновок експерта не містить достатнього обґрунтування та суперечить матеріалам справи.

Відповідно до ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Із змісту норми ч. 2 ст. 113 ЦПК України слідує, що можливість призначення повторної експертизи пов'язується з визнанням висновку первинної чи додаткової експертизи необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою суду від 12 березня 2015 року по вказаній справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання щодо відповідності належних відповідачам тимчасових споруд будівельним та іншим необхідним нормам і правилам, виконання якої було доручено експерту Миколаївського відділення Одеського науково дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку експерта від 25 травня 2016 року встановлено, що тимчасові споруди, належні відповідачам та розміщені напроти фасадної стіни нежилого приміщення магазину «Водолій», не відповідають протипожежним нормам в частині зменшення протипожежних розривів між будівлями та спорудами, в звязку з чим існує небезпека в експлуатації нежитлового приміщення - магазину «Водолій».

Із змісту дослідницької частини вказаного висновку експерта вбачається, що при вирішенні питання щодо відповідності протипожежним нормам спірних обєктів, якими в тому числі є контейнер площею 28 кв.м., та контейнер площею 12 кв.м., належать на праві власності відповідачці ОСОБА_4 були проведені відповідні заміри. Проте, вказані контейнери площею 28 кв.м. та контейнер площею 12 кв.м., експертом були враховані як один об'єкт, внаслідок чого фактично не було здійснено необхідних замірів між тимчасовою спорудою, площею 12 кв.м. та належною позивачу будівлею, а таке вплинуло на неповноту обґрунтування висновку експерта.

Враховуючи наведене, районний суд дійшов висновку про недостатність обґрунтування наведеного висновку експерта.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд зберігаючи обєктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

Виходячи з наведеного, районний суд обґрунтовано постановив ухвалу про призначення повторної експертизи з питань відповідності будівельним нормам і правилам спірних обєктів нерухомого майна.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в даній ухвалі перед експертом порушені інші питання ніж ті, які порушувались в попередній експертизі, підлягають відхиленню, оскільки фактичний зміст питань в обох випадках стосується саме відповідності спірних обєктів нерухомості встановленим законом нормам та правилам та безпечності їх експлуатації.

В оскаржуваній ухвалі суд надав обґрунтовану оцінку посиланням відповідачів на безпідставність заявленого позову, зазначивши про порядок оцінки доказів встановлений ст. 264 ЦПК України, за такого аналогічні посилання в суді апеляційної інстанції також підлягають відхиленню.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, судом також правомірно зупинено провадження у справі, оскільки для проведення експертизи необхідно значний проміжок часу.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає підстав, для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України,-

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 березня 2018 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: