Провадження № 4-с/522/35/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 02.11.2017 року звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, відповідно до якої просив:

- визнати противоправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 26.06.2017 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 53178783.

У судове засідання заявник та його представник не зявились, але надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, скаргу підтримали в повному обсязі.

Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судовому засідання просив слухати справу без фіксації судового процесу, надавши відзив на скаргу.

Суд дослідивши матеріли справи, витребувані матеріали виконавчого провадження, прийшов до висновку про задоволення скарги.

Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року стягнуто на користь ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_1 суму заборгованості зі сплати відсотків в розмірі 216584 (двісті шістнадцять тисяч пятсот вісімдесят чотири) долари США, що в гривневому еквіваленті складає 5587867 (пять мільйонів пятсот вісімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят сім) гривень, пеню за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків в розмірі 1331337 (один мільйон триста тридцять одна тисяча триста тридцять сім) доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 34348495 (тридцять чотири мільйони триста сорок вісім тисяч чотириста девяносто пять) гривень.

28.03.2017 року рішенням апеляційного суду Одеської області, абзац другий резолютивної частини рішення викладений в наступній редакції: «стягнути на користь ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_1 суму заборгованості зі сплати відсотків за кредитним договором у розмірі 176857,11 доларів США (сто сімдесят шість тисяч вісімсот пятдесят сім доларів США, 11 центів), що в гривневому еквіваленті складає 4 637 193,42 грн. (чотири мільйони шістсот тридцять сім тисяч сто девяносто три гривні 42 копійки), пеню за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 6689564,59 грн. (шість мільйонів шістсот вісімдесят девять тисяч пятсот шістдесят чотири гривні 59 копійок), пеню за несвоєчасне погашення відсотків по кредитному договору в сумі 5997370,90 грн. (пять мільйонів девятсот девяносто сім тисяч триста сімдесят гривень 90 копійок), а всього стягнути 17324128,91 грн. (сімнадцять мільйонів триста двадцять чотири тисячі сто двадцять вісім гривень 91 копійку».

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 23.12.2016 року було відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року.

12.01.2017 року від ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України була направлена заява про повернення виконавчого документа, на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 22.12.2016 року про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статей 1,3 Закону України «Про виконавче провадження»(від 02.06.2016р.№1404 з усіма змінами на час винесення постанови про повернення виконавчого документу) , виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому випадку порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

У відповідності до ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Ч. 1 ст.6 28 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

26.06.2017 року головним державним виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу.

Статтею 450 ЦПК України зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Враховуючи викладене, суд вважає що скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки державним виконавцем не було виконанні вимоги ЗУ "Про виконавче провадження", а саме статті 38, що була чинною на час звернення до виконавця та не повернутий виконавчий документ.

Крім того, 20.06.2017 року головним державним виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 була винесена постанова про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1.

Частиною 1 ст.74 закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обовязок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України державний виконавець зобовязаний діяти виключно у спосіб, передбачений законом.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 26.06.2017 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1, була винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки по перше, державний виконавець повинен був повернути виконавчий документ в сили ст. 38 ЗУ "Про виконавче провадження", (що була чинною на час звернення до виконавця), по друге, фактичного виконання рішення суду не проводилось, грошові кошти не стягувались, а тому виконавчий збір стягненню не підлягав.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.3, п.18 постанови №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 2,4,10,12,48,76,81,223,247,258,259,260,263,268,447,450-451, п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділХІІ) ЦПК України; ст.ст.1,2,10,13,18,28,35,36,37,41,55,74 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати противоправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 26.06.2017 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 53178783.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя:

16.04.2018