Єдиний унікальний номер 448/849/17
Провадження № 2/448/230/18
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

05.11.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Шегинській Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

та представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про зміну формулювання звільнення та виплати вихідної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про зміну формулювання звільнення та виплати вихідної допомоги.

В уточненій позовній заяві (заяві про зміну підстави позову) позивач ОСОБА_1 покликався на те, що працював в Мостиському прикордонному загоні Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, а з 06.03.2012р. - на посаді заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності. Зазначав, що в період роботи виконував обов`язки, які не були передбачені його посадовою інструкцією; відповідач змінив істотні умови його праці, не повідомивши про їх запровадження чи зміну; мала місце зміна режиму роботи, про що його не повідомлено; відповідач в односторонньому порядку змінив діючі умови оплати праці в бік погіршення; з положенням та посадовою інструкцією заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності його не ознайомлено; відповідачем було грубо порушено трудове законодавство, в тому числі в процесі його звільнення: в трудовій книжці невірно зроблений запис щодо формулювання підстави звільнення; йому не виплачено вихідної допомоги згідно ст.44 КЗпПУ та не було проведено остаточного розрахунку у строки, передбачені ст.116 КЗпПУ. Просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача змінити запис у його трудовій книжці з «звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпПУ» на «звільнений з роботи за власним бажанням згідно із ч.3 ст.38 КЗпПУ», стягнути з відповідача виплати, передбачені ст.44 КЗпПУ, вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 14789,40 грн.

05.11.2018р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження по даній цивільній справі у відповідності до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України з огляду на те, що такі його позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Вважає, що даний спір належить до юрисдикції адміністративного суду, оскільки пов`язаний з проходженням ним (позивачем) публічної служби.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлене ним клопотання. Просить провадження у даній справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні поклав вирішення заявленого позивачем клопотання на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи та доводи заявленого клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.п.2-3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. №3«Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 ЦПК).

З`ясовуючи питання юрисдикції та підсудності у кожній конкретній цивільній справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 19, 20 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, тобто коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв`язку з наведеним, суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перелік справ у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в ст.19 КАС, зокрема на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Постановою КМ України від 29.03.2002р.№ 409 «Про впорядкування охорони об`єктів Державної прикордонної служби» запроваджено у ДПСУ відомчу воєнізовану охорону для забезпечення охорони особливо важливих і режимних об`єктів.

Засади керівництва, комплектування, матеріально-технічного забезпечення підрозділів воєнізованої охорони органів Державної прикордонної служби України (далі ВОХОР), основні права, обов`язки працівників, порядок організації несення служби, внутрішньої служби ВОХОР визначаються Положенням про воєнізовану охорону Державної прикордонної служби, затвердженим наказом МВС від 26.05.2015р. №612 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України.

На підрозділи ВОХОР Державної прикордонної служби України покладаються завдання: охорона та оборона об`єктів органів Державної прикордонної служби, охорона військових містечок, адміністративних будівель та об`єктів органів Державної прикордонної служби, несення служби на КПП органів Державної прикордонної служби, несення служби в парках.

Згідно п.5 Розділу 1 зазначеного вище Положення №612 ВОХОР є системою підрозділів, що входять до складу органів Державної прикордонної служби.

Відповідно до п.1 Розділу ІІ особовий склад підрозділу ВОХОР залежно від посад поділяється на середній і молодший начальницький склад та рядовий склад. До середнього начальницького складу належить начальник підрозділу, заступник начальника підрозділу, які виконують функції з керівництва та контролю за діяльністю підрозділу ВОХОР. До молодшого начальницького складу належить начальник групи (відділення), який, як правило, очолює варту, зміну охорони (сторожову групу).

Згідно п.5 Розділу XVI Положення законні вимоги працівника ВОХОР під час виконання ним службових обов`язків є обов`язковими для виконання іншими особами.

Отже, підрозділи ВОХОР входять до складу органів Державної прикордонної служби, а позивач ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності був особою, уповноваженою на виконання функцій держави, що також підтверджується поширенням на нього вимог закону України «Про запобігання корупції».

Зазначені обставини встановлені рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2018р. по справі №813/4385/17, що набрало законної сили 12.06.2018р.

Крім того, постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 27.07.2017р. по справі №448/597/17, яка набрала законної сили 05.10.2017р., встановлено, що ОСОБА_1 , обіймаючи з 06.03.2012р. посаду заступника начальника команди воєнізованої охорони Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, будучи відповідно підп.«а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності на якого поширюється дія цього закону, в порушення вимог ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період неохоплений раніше поданими деклараціями, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Таким чином, згаданим рішенням в адміністративній справі та постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрали законної сили, встановлено, що позивач ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, був особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Отже, у даній цивільній справі предметом спору є відносини, що виникли у сфері публічної служби, що відповідно належить до юрисдикції адміністративних судів.

Правова позиція Верховного Суду України зводиться до того, що відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст.6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що клопотання позивача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі є підставним та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.222, п.1 ч.1 ст. 255, ст.ст.258-260, ст.353-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про зміну формулювання звільнення та виплати вихідної допомоги - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право звернутись із позовними вимогами про зміну формулювання звільнення та виплати вихідної допомоги в порядку адміністративного судочинства до окружного адміністративного суду.

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку через Мостиський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В.Кічак

Ухвала суду набрала законної сили «___» ______________ 20__ р.

Суддя Ю.В.Кічак