Провадження № 2/344/3709/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Антоняка Т.М.,

секретаря ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У квартирі зареєструвались та певний час проживали її бабуся, яка рік тому померла та її батько - ОСОБА_4, який близько восьми років тому змінив місце проживання, яке їй невідоме. Знає, що проживає та працює за межами України. Реєстрація відповідача створює значні перешкоди щодо можливості вільного володіння, користування та розпорядження майном. Крім того, існують питання стосовно оплати житлово-комунальних послуг, які надаються відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб, можливості оформлення житлової субсидії.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи позову, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_5, яка пояснила, що проживає в одному будинку з позивачем та їй достовірно відомо, що відповідач не проживає та не зявляється у вказаній квартирі приблизно на протязі восьми років.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4-6).

Як вбачається з виписки № 02-02/05140 з будинкової книжки про реєстрацію та склад сімї від 24.07.2018 року, виданої КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», ОСОБА_3 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. В цій квартирі також зареєстрований ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько (а.с. 10).

Позивач стверджує, що відповідач близько восьми років тому змінив місце проживання, яке їй невідоме.

Відповідно до пояснення свідка, наданого у судовому засіданні, вбачається, що відповідач не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 тривалий період часу.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положеннями статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно цієї ж статті, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Статтею 7 3акону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні вказано, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У відповідності з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За таких обставин суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відсутність відповідача має постійний характер, підстави для визнання причин відсутності відповідача поважними відсутні, тому відповідача ОСОБА_4 слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до частини пятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 41, 129 Конституції України, статей 29, 405 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 3, 7 3акону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено 14.12.2018 року.