Справа № 157/3016/17
Провадження №2/157/16/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря Карпік Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 22 березня 2017 року між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_3, відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, був укладений договір позики, за умовами якого відповідач ОСОБА_3 позичила гроші у позивача ОСОБА_1 в сумі 121830 грн., які зобовязалася повернути через два місяці 22 травня 2017 року. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики був укладений в письмовій формі, на підтвердження чого відповідачем ОСОБА_3 була представлена розписка, яка посвідчує передання їй позикодавцем ОСОБА_1 визначеної грошової суми 121830 грн. Станом на час звернення до суду відповідач ОСОБА_3 зобовязання за складеним договором позики не виконала, грошові кошти в сумі 121830 грн. не повернула.

Договором позики було передбачено сплату пені в розмір 300 грн. за кожен день прострочення зобовязання щодо повернення позики.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до 1048 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки договором позики не встановлений інший їх розмір. Станом на день звернення до суду жовтень 2017 року розмір облікової ставки Національного банку України становить 12,5 % річних.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за договором позики становить: сума позики 121830 грн., пеня в розмірі 41700 грн. (300 грн. за кожен день прострочення зобовязання х 139 днів), відсотки за період з 22.03.2017 року по 09.10.2017 року в сумі 8344,52 грн. (121830 грн. : 100 х 6,85%), а всього заборгованість складає 171874,52 грн.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязання за договором позики позичальника ОСОБА_3 перед позичальником ОСОБА_1, між відповідачем ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 в порядку ст. 553 ЦК України було укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 поручився за виконання в повному обсязі зобовязань відповідача ОСОБА_3 перед позивачем ОСОБА_1 щодо повернення позики.

Посилаючись на викладенні вище обставини, позивач просить стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на свою користь заборгованість за договором позики від 22 березня 2017 року в сумі 171874,52 грн., з яких: основний борг 121830 грн., пеня 41700 грн., проценти за користування коштами 8344,52 грн., а також судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, з підстав зазначених у заяві.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. ОСОБА_3 пояснила, що укладений між нею та ОСОБА_1 договір позики є удаваним. Боргову розписку її змусила написала позивачка, яка звинуватила її в розтраті товарно-грошових цінностей в своєму магазині, де вона працювала продавцем. Кошти в сумі 121830 грн. у позивачки вона не позичала та на руки не отримувала.

Відповідач ОСОБА_4, крім того, пояснив, що змушений був поручитися за зобовязаннями своєї дружини ОСОБА_3 та написати відповідну розписку, оскільки ОСОБА_1 надто наполегливо вимагала повернення коштів та погрожувала йому неприємностями на роботі. Також вказав, що коштів у сумі 121830 грн. його дружина ОСОБА_3 від ОСОБА_1 не отримувала.

Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 22 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 був укладений договір позики, за умовами якого останній були надані кошти в сумі 121830 грн. з кінцевим терміном повернення 22 травня 2017 року (а.с. 115). Позичальник отримала кошти в повному обсязі, що підтверджується власноручно написаною борговою розпискою, справжність якої ОСОБА_3 підтвердила в судовому засіданні. Відповідач ОСОБА_3 у свою чергу у визначений договором строк 22 травня 2017 року суму позики не повернула. Дана обставина була визнана сторонами в судовому засіданні, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

За умовами договору позики у випадку неповернення коштів у зазначений строк, позивальник сплачує позикодавцю пеню в сумі 300 грн. за кожен день прострочення.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, оскільки сплата позичальником неустойки у випадку порушення зобовязання передбачена нормами діючого законодавства, а також умовами договору позики, тому з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сума пені, яку слід розраховувати у відсотковому відношенні від суми боргу за кожен день прострочення, а саме: 300 грн. х 139 днів прострочення зобовязання = 41700 грн.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договором позики, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 22 березня 2017 року, не передбачено розмір і порядок сплати процентів. Тому їх нарахування та виплата здійснюється в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Таким чином, сума процентів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 становить 8344,52 грн., яка розраховується виходячи з суми боргу 121830 грн., облікової ставки Національного банку України станом на день звернення до суду з даним позовом 12,5% та періодом часу користування коштами, обмеженим позивачем датою звернення з позовом до суду: з 22.03.2017 року по 09.10.2017 року (121830 : 100 х 6,85).

Суд вважає надуманими твердження відповідачів про те, що договір позики від 22 березня 2017 року є удаваним та приховує інше зобовязання, зокрема, щодо відшкодування збитків роботодавцю ОСОБА_1 внаслідок розтрати грошей та товарів у належному їй магазині, де ОСОБА_3 працювала продавцем. На підтвердження зазначених обставин відповідачі не надали будь-яких доказів. Натомість у спростування цих тверджень позивач представила суду трудовий договір між нею та відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 113), згідно з яким станом на день укладення договору позики остання не перебувала в трудових відносинах із позивачем.

Виконання зобовязань за вказаним вище договором позики забезпечено договором поруки, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 22 травня 2017 року. Даний факт підтверджується розпискою, власноручно написаною ОСОБА_4, в якій останній гарантував позивачу повернення відповідачкою ОСОБА_3 суми боргу за договором позики від 22 березня 2017 року (а.с. 114).

Положеннями ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Частинами 1 та 2 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З наведеного слідує, що у випадку забезпечення зобовязання порукою, основний боржник та поручитель відповідають перед кредитором за порушення зобовязання солідарно. Тому, слідуючи наведеним вище нормам закону, заборгованість за договором позики від 22 березня 2017 року слід стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач повністю довела перед судом підставність своїх вимог, а тому позов підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачів у рівних частках з кожного на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору в сумі 2038,75 грн. (1718,75 + 320).

Керуючись статтями 5, 12, 76, 89, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 509, 526, 530, 536, 549, 553, 554, 559, 1046, 1048 Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 22 березня 2017 року в сумі 171874 (сто сімдесят одна тисяча вісімсот сімдесят чотири) гривні 52 копійки, з яких: основний борг 121830 (сто двадцять одна тисяча вісімсот тридцять) гривень, пеня 41700 (сорок одна тисяча сімсот) гривень, проценти за користування коштами 8344 (вісім тисяч триста сорок чотири) гривні 52 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 з кожного окремо по 1019 (одна тисяча девятнадцять) гривень 38 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_8