І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Бєловол О.О.,
Справа № 629/4130/17
Номер провадження 2/629/182/18
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ПОСАД"
про стягнення заборгованості по заробітній платі, 2/3 посадового окладу за час простою вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку виплати розрахунку та моральної шкоди
Представник позивача - ОСОБА_2
Представник відповідача - Захаров В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу
Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ПОСАД" про стягнення заборгованості по заробітній платі, 2/3 посадового окладу за час простою вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку виплати розрахунку та моральної шкоди, в якому вказав, що позивачка ОСОБА_1 27.06.2012 року була прийнята на роботу до ТОВ ФІРМА «ПОСАД» на посаду продавця продовольчих товарів магазину, який розташований за адресою: м. Лозова Харківська область, м-н.4,буд. 2а. 3 07.09.2012 року по 25.10.2012 року не працювала, оскільки магазин не працював у зв'язку з необхідністю проведення реконструкції , однак оплата за період простою з нею не проводилася. Після відновлення роботи магазину, з 25.10.2012 року позивачку перевели працювати працівником торгівельного залу, що вона вважала було здійснено з порушенням законодавства про працю. Позивачка прийняла рішення про звільнення та повідомила свого керівника, надавши відповідну заяву. На що, адміністратор магазину вказала, що її звільнено і що вона може на наступну зміну на роботу не виходити. 24.12.2012 року позивачка здала свій формений одяг товарознавцю, який видав їй на руки частину належної їй заробітної плати у розмірі 640 грн. З наказом про звільнення її ніхто не ознайомлював та трудову книжку до теперішнього часу їй не повернуто. 28.12.2012 року позивачка звернулася до керівника товариства з заявою, у якій просила провести з нею повний розрахунок при звільненні та повернути трудову книжку, на що відповіді не отримала. У зв'язку з незаконними діями відповідача позивачці спричинено значну моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Представник позивача просив стягнути заборгованість по заробітній платі; середній заробіток за час затримки здійснення розрахунку при звільненні за період з 24.12.2012 року по час фактичного розгляду справи судом; заробіток за час простою не з вини працівника з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові окладу за період з 07.09.2012 року по 25.10.2012 року; вихідну допомогу при звільненні у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали.
Представник відповідача Захаров В.В. в судовому засіданні просив відмовити в позові, в наданих суду запереченнях проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не перебуває, та ніколи не перебувала з ТОВ Фірма «Посад» в трудових відносинах, подав заяву про застосування строку позовної давності/а.с.56/.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 позов підтримали, просили його задовольнити, представник відповідача Захаров В.В. просив в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
За п.9 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Оскільки провадження у справі було відкрито до 15.12.2017 року і попереднє судове засідання не проводилося, з огляду на зміст ст. 196, 197 ЦПК України судом було призначено та проведено підготовче засідання у справі.
На виконання ухвали суду ТОВ «Посад » надало наявні у відповідача копії колективного договору з додатками, витяги зі штатного розкладу за 2012 рік/а.с.73-102/, зазначивши, що решта документів у відповідача відсутня.
Сторони не бажали скористатися наданим законом правом та просили провести підготовче засідання у їх відсутність, заявили лише клопотання про виклик свідків.
Позивачем особисто або через представника будь-яких доказів в обґрунтування позовних вимог, які не були додані до позовної заяви, не надавалися.
До підготовчого засідання сторони подали клопотання про виклик свідків, які були вирішені судом.
Ухвалою від 27.02.2018 року суд викликав у судове засідання за клопотанням позивача свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. ОСОБА_9 за клопотанням відповідача свідків ОСОБА_10,. ОСОБА_11, ОСОБА_12
Крім того, представник відповідача подав письмове клопотання, яке надійшло до суду 24.04.2018 року, про допит у якості свідка ОСОБА_13, а представник позивача усно заявив в судовому засіданні 24.04.2018 року клопотання про допит у якості свідка ОСОБА_14, у задоволенні яких суд відмовив, оскільки представник відповідача та представник позивача не вказали об'єктивних причин, з яких клопотання щодо виклику свідків заявляються після проведення підготовчого засідання, не надали доказів, які підтверджують, що вони здійснили всі залежні від них дії, спрямовані на отримання вказаного доказу для подання до суду вчасно, не обґрунтували неможливість їх подання у визначений судом строк з причин, що не залежали від них.
Судом були допитані свідки в судовому засіданні від 03.04.2018 року- ОСОБА_7, ОСОБА_10, від 24.04.2018 року - ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12
Від допиту у якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_8. ОСОБА_9 позивачка та її представник відмовилися, представник відповідача на допиті вказаних осіб не наполягав, а тому, суд прийняв відмову позивача від допиту вказаних свідків.
Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Основним документом у цих відносинах є трудовий договір або контракт (ст. 21 КЗпП).
Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ст.24 КЗпП України визначаються вимоги до форми трудового договору: трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.
При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.
Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
Суд у відповідності до ст. 221 ЦПК України з'ясовував обізнаність учасників справи з їх правами та обов'язками, позивачка та її представник, представник відповідача вказували, що обізнані з їх правами та обов'язками.
Сторони відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України мали право надати суду докази на підтвердження обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень.
Позивач в позові заявляє вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку при звільненні з 24.12.2012 року по час фактичного розгляду справи , стягнення заробітку за час простою не з вини працівника з розрахунку не нижче 2/3 частин тарифної ставки встановленого працівникові окладу за період з 07.09.2012 року по 25.10.2012 року, стягнення вихідної допомоги при звільненні у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, стягнення моральної шкоди 50 000 грн.
Від позивача особисто або через представника уточнень позовних вимог не надходило.
У відповідності до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справу згідно ст. 13 ЦПК України в межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та на підставі наявних наданих сторонами доказів у справі.
Пункт 6 ч. 1 статті 232 КЗпП України передбачає, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи.
Вимог про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи позивач не заявляє.
Згідно частини 4 статті 24 КЗпП України, яка діяла на час виникнення спірних відносин та яку було виключено лише на підставі Закону № 77-VIII від 28.12.2014, трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.
Стаття 116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).
Порядок оплати часу простою регулюється статтею 113 КЗпП України, за якою час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.
Умови виплати вихідної допомоги передбачені в ст. 44 КЗпП України, згідно яких при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
За клопотанням представника позивача відповідачем надані витяги зі штатного розкладу ТОВ фірма «Посад», відповідно до яких у 2012 році місячний оклад продавця продовольчих товарів складав: з січня по березень - 1075 грн., з квітня по червень - 1095 грн., з липня по вересень - 1105 грн., з жовтня по грудень 1130грн./а.с.91-102/.
Враховуючи вищенаведені положення закону, при розгляді справи в першу чергу доведенню підлягають обставини, що дають підстави вважати, що працівника фактично було допущено до роботи, а наказ чи розпорядження не були видані роботодавцем, і тому, трудовий договір вважається укладеним.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Кримінальне провадження містить пояснення ОСОБА_1, витяг з ЄДРЮОФОП щодо відомостей про ТОВ «Посад», копію медичної довідки на ім'я позивачки, протокол її допиту, показання свідків ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_14 Копій трудових книжок свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_14 в провадженні немає. Копії трудових книжок свідків ОСОБА_7, ОСОБА_16 відомостей щодо роботи у ТОВ фірма «Посад» у спірний період не містять. Відомості у трудовій книжці щодо роботи у ТОВ фірма «Посад» мала свідок ОСОБА_15, яка працювала з 18.06.2009 року по 05.12.2012 року. Згідно показів свідка ОСОБА_15 влітку 2012 року, точніше вона не пам'ятала, до магазину за адресою: м. Лозова, м-н 4, б.2а була працевлаштована ОСОБА_1 продавцем кондитерських товарів, яка працювала по грудень 2012 року, навіть після звільнення свідка 05.12.2012 року. ОСОБА_1 виконувала правила внутрішнього розпорядку та отримувала заробітну плату. Працюючі працівники ТОВ «Посад» в ході кримінального провадження не допитувалися. Провадження також містить копію довідки УПСЗН Лозівської міської ради щодо вивчення дотримання законодавства про працю Лозівською філією ТОВ фірма «Посад» від 07.02.2013 року, згідно якою робочою групою комісії з легалізації робочих місць за результатами вивчення було вказано на усунення Лозівською філією ТОВ фірма «Посад» певних порушень, не пов'язаних з правовідносинами з позивачкою, та зазначено, що відповідно наданих наказів про прийняття на роботу та списку працівників Лозівської філії ТОВ фірма «Посад» прізвище ОСОБА_1 не зазначено.
Пункт 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, яким керувався старший слідчий СВ Лозівського МВ, передбачає закриття кримінального провадження у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Позивачем зазначені постанови не оскаржувалися.
Відповідач у справі ТОВ фірма Посад посилався на те, що позивач не перебуває та ніколи не перебувала з ТОВ фірма Посад в трудових відносинах.
Свідок ОСОБА_10, яка працює на посаді керівника відділу кадрів ТОВ фірма «Посад», показала, що позивачка їй не відома, позивачка ніколи не перебувала у трудових відносинах з ТОВ фірмою «Посад», вона не могла бути допущена до виконання своїх трудових обов'язків, з нею не підписувалися ніякі трудові угоди. В табелях обліку робочого часу ОСОБА_1 ніде не зафіксовано за той проміжок часу, на який позивачка вказує. Згідно порядку прийому на роботу, особа, яка працевлаштовується, приходить до відділу кадрів, заповнює відповідну заяву, з нею підписується трудовий договір, видається наказ про прийом на роботу. Свідком ОСОБА_10 були перевірені архівні документи за 2012-2013 рік, будь-які дані щодо ОСОБА_1 відсутні. При приході працівника на роботу його прихід фіксується у табелі обліку робочого часу, цей запис фіксується кожен день керівником (керуючим або адміністратором), потім дана інформація передається до відділу кадрів та бухгалтерії, для нарахування заробітної плати. Табель обліку робочого часу ведеться на місці та потім передається до Харкова. Кожен день у табелі обліку робочого часу працівник не розписується, він ставить свій підпис у кінці місяця за весь місяць. Особисті картки працівників зберігаються 75 років. В архівних документах за 2012-2013 роки, а саме, в табелях обліку робочого часу, наказах про прийом та звільнення із роботи, відомостей про ОСОБА_1 не фігурувало. Медичний огляд працівника та оформлення його медичної книжки проводяться за рахунок підприємства при прийому на роботу. При звільненні працівник прибуває у головний офіс, де пише власноруч заяву про звільнення, йому видається наказ про звільнення, з яким він ознайомлюється і в день звільнення отримує на руки трудову книжку та розрахункові кошти.
Свідок ОСОБА_12, яка з 2011 року працює в ТОВ фірма «Посад» куратором усіх магазинів, показала, що 2-3 рази у 2012 році знаходилася у складі бригади під час налагодження та перевірки роботи магазину в м. Лозова, їх бригада розповідали працівникам, як правильно треба працювати, позивачку, як працівника магазину, у 2012 році свідок не бачила і не знає.
Свідок ОСОБА_11, яка з 1998 року працює на ТОВ фірма «Посад», з 2010 року працює головним товарознавцем, показала, що у 2012 році приїжджала декілька раз у магазин в місті Лозова у виробничих цілях, під час її приїзду при здійсненні перерахунку товару були присутні усі продавці магазину, однак позивачки серед продавців вона не бачила.
Допитані за клопотанням представника позивача свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_17 показали наступне.
Свідок ОСОБА_7, яка згідно відомостей трудової книжки перебувала з 07.02.2012 року по 10.09.2012 року у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_18, показала, що працювала у 2012 році з позивачкою у кондитерському відділі в магазині «Посад» на 4 мікрорайоні міста Лозова до червня 2012 році, однак її трудові відносини були оформлені з ФОП ОСОБА_18 ОСОБА_18 працювала в ТОВ фірмі «Посад» адміністратором, потім перебувала у декреті та відпустці у зв'язку з доглядом за дитиною, після цього фірма стала бути на неї оформлена, і вона трудові договори укладалися з нею. Медичну книжку придбавала та проходила медичний огляд за власний рахунок. При приході на роботу працівника заходили до адміністраторської кімнати та адміністратор фіксувала, з якого часу та по який час працівник знаходився на своєму робочому місці, працівник ставив свій підпис в спеціальному журналі. Заробітна плата видавалася готівкою, про що ставився підпис у відомості про отримання заробітної плати. З червня по жовтень 2012 року магазин був на реконструкції у зв'язку із чим не працював, працівники на прохання роботодавця написали заяви про звільнення за власним бажанням, зарплата їм не платилася. Після реконструкції працівників знов приймали на роботу. У зв'язку із звільненнями працівників без попередження з ТОВ фірмою «Посад» у свідка недобрі відносини з відповідачем.
Свідок ОСОБА_17:, яка згідно відомостей трудової книжки перебувала з 21.03.2010 року по 10.09.2012 року у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_19, показала, що працювала у відділі хімії в магазині «Посад», однак її було прийнято на роботу до ФОП ОСОБА_19, знайома з позивачкою з того, часу як позивачка у 2012 році прийшла до магазину на роботу у кондитерській відділ. Заробітну плату отримувала на руки готівкою під розпис у загальній відомості, в якій також значилося прізвище ОСОБА_1, яка отримувала заробітну плату.
Стаття 80 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
При аналізі показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_17, які показали, що в спірний період часу працювали з позивачкою у ТОВ фірма «Посад», суд бере до уваги відомості, які ними зазначені. Разом з тим, суд виходить з сукупного аналізу всіх обставин справи і враховує, що у справі відсутні документальні докази, що зазначені свідки працювали в спірний період в ТОВ фірма «Посад», свідок ОСОБА_7 згідно відомостей її трудової книжки перебувала з 07.02.2012 року по 10.09.2012 року у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_18, свідок ОСОБА_17 згідно відомостей її трудової книжки перебувала з 21.03.2010 року по 10.09.2012 року у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_19. Обставини щодо роботи цих свідків у ТОВ фірма «Посад», їх фактичного допуску до роботи без оформлення трудового договору (контракту) не були предметом розгляду судових справ, рішенням суду, вирок суду, постанова у справі про адміністративне правопорушення не приймалися.
Єдині показання свідка ОСОБА_15, яка працювала у відповідача з 18.06.2009 року по 05.12.2012 року, наявні в матеріалах кримінального провадження, які були враховані слідчим, який за результатами розгляду прийняв постанову про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, не є беззаперечним доказом та достатнім, щоб дати суду змогу дійти висновку про наявність певних обставин щодо фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи в Лозівській філії ТОВ фірма «Посад», роботу ОСОБА_1 у проміжок часу, про який вона вказує в позові, щодо простою філії, часу цього простою, тощо. При з'ясуванні цих обставин висновок суду не може ґрунтуватися лише на показаннях свідків. Надані позивачкою копія медичної книжки з результатами самостійного проходження нею медичного огляду, без направлення на такий огляд роботодавцем, та копії роздрукованої картки з зазначенням прізвища та ім'я позивачки цих обставин також не доводять.
З огляду на наведене, у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_20 про стягнення заборгованості по заробітній платі, 2/3 посадового окладу за час простою вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку виплати розрахунку та моральної шкоди.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 263, 315, 319 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ПОСАД" про стягнення заборгованості по заробітній платі, 2/3 посадового окладу за час простою вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку виплати розрахунку та моральної шкоди- відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається через Лозівський міськрайонний суд Харківської області до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
позивач - ОСОБА_1, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ПОСАД", місце знаходження за адресою: м.Харків, Харківської області, вул. Тимуровців,31-А
Суддя: К.Ш.Харабадзе