Справа №339/250/18
У Х В А Л А

13 листопада 2018 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі :

головуючої судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк", треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Болехівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, -

в с т а н о в и в:

17.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 04.11.2016 року №9770, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 щодо звернення стягнення на кошти в розмірі 47404,31 грн.

При цьому, позивач не подав заяву про розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду від 01.10.2018 року справу призначено до судового розгляду .

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, що згідно ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає проведення судового засідання без його участі.

Треті особи : приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та представник Болехівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області в судове засідання не зявилися, подали заяву, в якій просять засідання проводити у їх відсутності (а.с. 48, 85).

Такі дії третіх осіб не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Позивач у судові засідання, які призначені на 26.10.2018 року, 13.11.2018 року не зявився повторно, про причину неявки суд не повідомив, незважаючи на те, що про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

На адресу суду повернулися конверти без вручення позивачу з відміткою «немає вдома» та « тимчасово не проживає» ( а.с.55, 84).

Згідно телефонограми вбачається, що при здійсненні вхідного дзвінка на телефон позивача, вказаний у заявці на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS повідомлення, виявлено, що вхідні дзвінки обмежено (а.с.87).

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1-2 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Таким чином, в силу ч.3 ст.131 ЦПК України суд визнає, що позивач не зявився до суду повторно без поважних причин.

Вказані дії позивача свідчать про втрату ним юридичної заінтересованості в розгляді справи.

Так, згідно ст. 44 ЦПК УКраїни учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначено в ст.10 цього Кодексу, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, як джерела права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Між тим, статтями 223, 257 ЦПК врегульовано питання щодо наслідків неприбуття в судове засідання позивача.

Так, згідно ч.5 ст.223, п.3 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, чинний Цивільний процесуальний кодекс України імперативно встановлює, що у випадку повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду. При цьому, закон жодним чином не пов'язує повторну неявку в судове засідання позивача з будь-якими об'єктивними факторами (поважними причинами) і не зобов'язує суд перевіряти причини повторної неявки та надавати їм відповідну оцінку з точки зору поважності.

Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Крім того, таке положення закону пов'язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з'явився в судове засідання (не залежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв'язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).

Згідно ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ухвалою від 31.07.2018 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення у виконавчому провадженні 56508777 від 31.05.2018року, відкритому на підставі виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за №9770 вчиненого 04.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до вирішення справи по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 13, п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк", треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Болехівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса- залишити без розгляду.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Болехівського міського суду від 31.07.2018 року.

Розяснити позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Головенко О.С.