ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/1448/18
Провадження № 22-ц/4820/321/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Ярмолюка О.І., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання - Дубова М.В.,

за участю: представника апелянта - Чорної Г.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №671/1448/18 за апеляційною скаргою Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року (суддя Павлова А.С.) у справі за позовом ОСОБА_6 до Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

встановив:

В липні 2018 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом та просив визнати за ним, після смерті баби ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в порядку спадкування, право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Жовтень» с.Трительники, Волочиського району Хмельницької області, розміром 4,10 в умовних кадастрових гектарах.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його баба ОСОБА_7, спадкоємцем після смерті якої є позивач. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складалося із земельної частки (пая), розміром 4,10 в умовних кадастрових гектарах на землях, що перебували у колективній власності КСП «Жовтень» с.Трительники Волочиського району Хмельницької області. Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем та після смерті баби прийняв спадщину. Проте, приватним нотаріусом Гадайчук Є.А. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, що стало підставою для звернення до суду з метою реалізації спадкових прав.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право на земельну частку (пай) розміром 4,10 в умовних кадастрових гектарах (сертифікат серія НОМЕР_1, виданий на підставі розпорядження Волочиської райдержадміністрації від 13 травня 1996 року №156 та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Жовтень» с.Трительки за НОМЕР_2), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції - Павлова А.С.

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія: 39

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7 та прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, а тому має право на отримання спадкового майна в порядку спадкування за законом, а втрата правовстановлюючого документу на майно не може бути підставою для припинення права на нього.

В апеляційній скарзі Наркевицька селищна рада Волочиського району Хмельницької області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку представника апелянта, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин прийняття спадщини відповідно до законодавства, чинного на момент відкриття спадщини, а саме фактичного вступу в управління спадковим майном. Вирішуючи питання про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, судом не досліджено обставин пропуску позивачем строку позовної давності. Крім того, вважає, що Наркевицька селищна рада є неналежним відповідачем по справі, оскільки до відведення спірної земельної ділянки у власність, вказана земля перебуває у спільній частковій власності всіх членів сільськогосподарського підприємства «Жовтень» та вважається, що перебуває у колективній їх власності, а тому відповідачами по справі повинні бути члени цього підприємства.

Представник апелянта Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області - Чорна Г.Б. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_6, повідомлений належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши учасника справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько позивача та син ОСОБА_7 - ОСОБА_10.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла баба позивача ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України 2003 року.

Таким чином, оскільки спадкодавець ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, то спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Статтею 529 ЦК УРСР 1963 року визначено першу чергу спадкоємців за законом, згідно із якою при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Позивач має право на спадщину після смерті баби за правом представлення, оскільки встановлено, що його батько ОСОБА_10 помер раніше за матір ОСОБА_7

З листа Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 06.07.2018 року встановлено, що на ім'я ОСОБА_7 видано сертифікат серії НОМЕР_1 на земельну частку (пай) в розмірі 4,10 в умовних кадастрових гектарах, на підставі розпорядження Волочиської районної державної адміністрації від 13.05.1996 року №156, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2 від 14.06.1996 року по колишньому КСП «Жовтень» с.Трительники.

Видача ОСОБА_7 сертифікату на земельну частку (пай) не оспорюється представником відповідача.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (стаття 548 ЦК УРСР).

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру.

Приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. було відмовлено ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезгадану земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_7 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджується постановою №1186/02-31 від 03 липня 2018 року.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, чинної на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

З довідок, виданих Наркевицькою селищною радою Волочиського району Хмельницької області №194 від 07.06.2018 року та №214 від 09.07.2018 року вбачається, що після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в управління спадковим майном вступив гр. ОСОБА_6. Інших спадкоємців на території села Трительники Волочиського району Хмельницької області, не виявлено. Згідно з погосподарською книгою №2 за №2000-2005 роки власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 Волочиського району Хмельницької області є ОСОБА_7, яка на день смерті була зареєстрована і проживала одна за адресою по АДРЕСА_1

Отже, позивачем на підтвердження того, що він вступив в управління та володіння спадковим майном надано довідки старости Наркевицькою селищної ради Волочиського району Хмельницької області.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Представником відповідача Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач не вступив в управління або володіння спадковим майном.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним посилання представника апелянта на Методичні рекомендації щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009 року, оскільки вони не були чинні на момент відкриття спадщини.

Встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

У п.п. 11, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

По факту втрати сертифікату на земельну частку (пай) позивачем було розміщено відповідне оголошення в місцевій газеті «Зоря».

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач ОСОБА_6 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті баби ОСОБА_7, яка мала право на земельну частку (пай), а тому обґрунтовано визнав право на земельну частку (пай) за позивачем в порядку спадкування.

Статтею 560 ЦК УРСР (в редакції на час відкриття спадщини) передбачено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини(частина 2 статті 548 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємця, тому відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, не заслуговують також на увагу посилання представника апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності.

Правильними є висновки суду першої інстанції про те, що у справах про спори про спадкове майно належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки, в даному випадку спадкове майно знаходиться на території Наркевицької селищної об'єднаної територіальної громади Волочиського району Хмельницької області, крім позивача, інші спадкоємці після смерті ОСОБА_7 відсутні, то саме територіальна громада в особі Наркевицької селищної ради є належним відповідачем у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.

Судді Т.В. Спірідонова

О.І. Ярмолюк

Т.О. Янчук