АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року м. Чернівці

справа № 720/1882/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Височанської Н.К., Лисака І.Н.,

секретар Скакун К.В.

позивач- Дроздовська ОСОБА_1

відповідач- Дроздовський ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2018 року

в справі № 720/1882/17 (головуючий в 1-й інстанції Павлінчук С.С.)

за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_3

про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та стягнення додаткових витрат

встановив :

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат.

Позовні вимоги обгрунтовувала слідуючими обставинами.

Вона перебуває в шлюбі з відповідачем, хоча фактично їхньої сім'ї вже не існує. Від спільного подружнього життя у сторін є син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

З 14 лютого 2017 року ОСОБА_5 є повнолітнім. З 01 вересня 2016 року він навчається у Чернівецькому національному університеті ім.Ю.Федьковича на факультеті фізичної культури та здоров'я людини, на денній формі навчання. Навчання є платним.

Інших утриманців, крім власного сина, у відповідача немає.

Провадження 22-ц/794/425/18 Категорія 48/50

Оскільки заробіток відповідача позивачу невідомий, позивач вважав, що розмір аліментів необхідно встановити в твердій грошовій сумі.

Позивач просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь частину понесених витрат на оплату навчання сина ОСОБА_5 в сумі 5200грн.; стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1453,50грн. на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, починаючи з дня подання даної позовної заяви, щомісячно, до закінчення навчання до 30 червня 2020 року; допустити негайне виконання судового рішення в розмірі суми місячного платежу; стягнути судові витрати.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2018 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 частину понесених витрат на оплату навчання повнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 5200грн.

Ухвалено стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, в розмірі 1453,50грн. щомісячно з 11.12.2017р. до 30.06.2020р.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 1200 грн. та судовий збір в сумі 640 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині розміру аліментів, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить рішення в цій частині змінити, визначивши розмір аліментів в сумі 343,25грн., що становить ? частину пенсії апелянта.

Апелянт вважає оскаржуване рішення в оскаржуваній частині незаконним та необгрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_3 вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він є непрацездатною особою (пенсіонером за віком) і отримує пенсію в меншому розмірі, ніж та, яку він повинен сплачувати як аліменти на утримання його повнолітньої дитини.

Також апелянт просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу та судового збору, відмовивши в задоволенні цих вимог.

В решті рішення суду першої інстанції апелянтом не оскаржується.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення в частині розміру стягуваних аліментів - змінити, в решті рішення - залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 198 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При цьому при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання і другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, так і стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Як розяснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5, 14.02.1999р.н., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-МИ № 120397 від 25.02.2003р.

З 2016 року ОСОБА_5 є студентом першого курсу факультету фізичної культури та здоровя людини Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича денної форми навчання.

Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина не надає.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач, як батько, зобов'язаний утримувати повнолітнього сина, оскільки останній потребує матеріальної допомоги у зв'язку із навчанням в університеті, а отже існують правові підстави для стягнення з нього аліментів. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на визнання відповідачем позову.

Однак, в апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на те, що судом першої інстанції встановлені аліменти в розмірі його місячної пенсії, чим порушені його права, оскільки інших доходів він не має.

ОСОБА_3 зазначає, що його матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати аліменти на повнолітнього сина згідно рішення суду та посилається на довідку Новоселицького управління обслуговування громад Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 104 від 24 січня 2018 року, згідно якої вбачається, що відповідач отримає пенсію за віком в розмірі 1373грн.

Зазначеного суд першої інстанції не врахував.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення доводи апелянта про те, що він має постійний дохід (пенсію), у зв'язку із чим стягнення аліментів у твердій грошовій формі є незаконним.

При розгляді апеляційної скарги апелянт погодився сплачувати аліменти в розмірі 500грн. щомісяця, що становить 1/3 частину його доходів.

Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував дохід відповідача, отже, неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, що відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в частині розміру стягуваних аліментів.

Доводи апелянта, щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, є безпідставними.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Що ж стосується оскарження апелянтом рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що рішення в цій частині підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст. 137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В матеріалах справи міститься акт здачі виконаних робіт та розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, згідно якого вбачається, що позивачем за складання позовної заяви адвокату ОСОБА_6 було сплачено 1200грн. Апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування цього.

Отже, підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в частині судових витрат, не вбачається.

Враховуючи всі обставини справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів слід змінити, та визначити їх в розмірі 500грн. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 374, п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2018 року в частині розміру стягуваних аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання змінити.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, який продовжує навчання, аліменти в розмірі 500грн. щомісячно.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Дата складення повної постанови 30 квітня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Вірно з оригіналом :