Справа № 146/832/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"12" листопада 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді: Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль цивільну справу

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Томашпільська селищна рада Томашпільського району Вінницької області

вимоги позивача: про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

представники позивача: ОСОБА_2

представник відповідача: ОСОБА_3

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

7 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 37/100 частин житлового будинку № 18 по вул Квітковій в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області за набувальною давністю.

Позов обґрунтований наступним.

Починаючи з 21 березня 2008 року ОСОБА_1 є зареєстрованою та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишні № 22, 28) по вул. Квітковій (колишня вул. Володарського) в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області.

63/100 частини даного будинку вона успадкувала за заповітом після смерті свого діда ОСОБА_4. який помер 5 лютого 1994 року.

Рішенням Томашпільського районного суду від 13.02.1974 37/100 частини даного будинку визнано за співмешканкою діда-Волошиною ОСОБА_5, яка померла 26 жовтня 2001 року.

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному будинку, добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком, утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти.

Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, крім неї, не має.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 11 червня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 09-40 годину 9 жовтня 2018 року.

11 червня 2018 року судом направлено запити до державного нотаріального архіву у Вінницькій області щодо наявності чи відсутності спадкових справі після смерті померлих ОСОБА_6, ОСОБА_4

9 жовтня 2018 року представник відповідача подав заяву про розгляд справи на 09.10.2018 у його відсутності.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 9 жовтня 2018 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до розгляду на 11-00 годину 12 листопада 2018 року. Витребувано у відділі реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області копії актових записів про смерть ОСОБА_7, який помер 5 лютого 1994 року в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, і ОСОБА_8, яка померла 26 жовтня 2001 року в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області.

Витребувано повторно з Державного нотаріального архіву у Вінницькій області відомості про наявність чи відсутність спадкових справ після померлих ОСОБА_7, який помер 5 лютого 1994 року в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, і ОСОБА_8, яка померла 26 жовтня 2001 року в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області..

8 листопада 2018 року до Томашпільського районного суду надійшли з Томашпільського РВ ДРАЦС копії актових записів про смерть на ОСОБА_4, ОСОБА_6

12 листопада 2018 року представник позивача ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

12 листопада представник відповідача подав заяву про розгляд справи на 12.11.2018 у його відсутності.

12 листопада 2018 року Державним нотаріальним архівом у Вінницькій області в телефонному режимі було повідомлено, що спадкову справу після померлої ОСОБА_6 не заведено, спадкова справа після померлого ОСОБА_4 заведена за заявою ОСОБА_1, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

В судове засідання позивач та її представник не зявилися, представник позивача ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача- Томашпільської селищної ради в судове засідання не зявився, однак представник селищної ради ОСОБА_3 подав до суду заяву, згідно якої селищна рада позов визнає, не заперечує проти його задоволення.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному зясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Судом встановлено, що спірним нерухомим майном є житловий будинок номер 18 (колишні номера 22, 28) по вул. Квітковій (колишня вул. Володарського) в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_1 прийняла після смерті ОСОБА_4 63,100 частини будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в селищі Томашпіль по вул. Володарського, 28 (а.с.5)

Як вбачається із копії актового запису про смерть, ОСОБА_4 помер 05.02.1994 (а.с.41).

Згідно довідки Томашпільської селищної ради № 1071 від 01.06.2018, після смерті ОСОБА_4, який помер 5 лютого 1994 року, спадкоємцем за заповітом на 63/100 частини будинку по вул. Квітковій, 18 в смт Томашпіль є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Як підтверджено інформацією Державного архіву, спадкова справа після померлого ОСОБА_4 заведена за заявою ОСОБА_1, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до рішення Томашпільського райсуду від 13 лютого 1974 року, вирішено вважати, що домобудівля в м.Томашполі по вул. Володарського, 28 знаходжиться в користуванні ОСОБА_9 37/100 відсотків від всього домоволодіння (а.с.6).

Як вбачається із копії актового запису про смерть, ОСОБА_6 померла 26 жовтня 2001 року (а.с.42).

Відповідно до повідомлення Державного архіву, спадкову справу після смерті ОСОБА_6 не виявлено.

Згідно довідки Томашпільської селищної ради № 103 від 11.03.2016, ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно зареєстрована з 21.03.2008 по даний час в смт Томашпіль по вул. Квітковій, 18 (колишня вул. Володарського, 28) (а.с.7).

Згідно довідки Томашпільської селищної ради № 1070 від 01.06.2018, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 21 березня 2008 року зареєстрована і постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 (колишня вул. Володарського, 28), який належав ОСОБА_4 (63/100) і ОСОБА_6 (37/100). За час проживання ОСОБА_1 проводила в будинку поточні ремонти, доглядала за домогосподарством; на даний час продовжує проживати в даному домогосподарстві, добросовісно володіє і продовжує відкрито, безперервно володіти в цілому даним нерухомим майном. Довідка складена на підставі акту обстеження депутата виборчого округу ОСОБА_10 від 30.05.2018 (а.с.8).

Згідно довідки Томашпільської селищної ради № 360 від 11.03.2016, адреса житлового будинку-вул.Володарського, 22(28) після перейменування на підставі рішення 3 сесії Томашпільської селищної ради 7 скликання від 28.01.2016 та рішення виконавчого комітету Томашпільської селищної ради № 16 від 24.02.2016, стала вул.Квіткова, 18 (а.с.9).

Згідно довідки Томашпільської селищної ради № 1072 від 01.06.2018, після смерті ОСОБА_6, яка померла 26 жовтня 1926 року, залишилося спадкове майно, що складається із 37/100 частини будинку № 18 по вул. Квітковій в смт Томашпіль. Спадкоємців, передбачених законом, станом на 30.05.2018 року не залишилося (а.с.12).

Як вбачається із технічного паспорту на житловий будинок по вул. Володарського, 22 в смть Томашпіль, 63/100 частини даного будинку рахується за ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Отже, в підтвердження добросовісного заволодіння майном померлої ОСОБА_6 позивачем ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 надано суду достатньо доказів які підтверджують, що ОСОБА_1 відкрито, безперервно володіє нерухомим майном ОСОБА_6 протягом десяти років.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що спадщину після померлого ОСОБА_4, що складається із 63/100 частини спірного домоволодіння прийняла ОСОБА_1, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, позивач ОСОБА_1 довела суду та надала підтверджуючі докази, які підтверджують, що вона добросовісно заволоділа чужим майном, а саме майном ОСОБА_6, яка померла 26 жовтня 2001 року, що складається із 37/100 частини спірного домоволодіння, і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, тобто вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та були підтверджені належними доказами, а тому позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 704,80 гривень (а.с.1), а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 344 ЦК України, ст.2, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 141, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 37/100 частини житлового будинку № 18 по вул Квітковій 9колишні адреси вул. Володарського, 22 (28)) в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області.

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого ним на рахунок № 00524 в ГУ ДКСУ у Вінницькій області (МФО 802015) за квитанцією № 18 від 05.06.2018 судового збору, а саме в сумі 352,40 грн (триста пятдесят дві гривні 40 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім'я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, НОМЕР_1, виданий 12.10.2000 Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_2, адреса: 24200, Вінницька область, Томашпільський район, смт Томашпіль, вул. Квіткова, 18;

відповідач: Томашпільська селищна рада Томашпільського району Вінницької області, адреса: 24200, Вінницька область, Томашпільський район, смт Томашпіль, пл.Т.Шевченка, 1.

Суддя: ОСОБА_11