Справа № 236/3372/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року суддя Краснолиманського міського суду Донецької області Ткачов О.М., розглянувши заяву адвоката ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 (а.с. 4-6), у жовтні 2018 року звернулась до Краснолиманського міського суду Донецької області із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.

Заявниця зазначає, що 30.03.2012 року державним виконавцем ВДВС Петровського РУЮ у м. Донецьку було відкрито було відкрито виконавче провадження на підставі рішення Петровського районного суду м. Донецька № 2-1369/11 від 27.01.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Компанія з управління активами ІЗІ ЛАЙФ» заборгованості у сумі 1079261,89 грн. за кредитним договором № 15-93/36-1189/08 від 25.04.2008 року. Постановою державного виконавця ВДВС Петровського РУЮ у м. Донецьку від 30.03.2012 року накладений арешт на майно відповідача та оголошена заборона щодо його відчуження. 04.07.2012 року постановою державного виконавця ВДВС Петровського РУЮ у м. Донецьку закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1369/11 від 27.01.2012 року. Копії зазначених постанов державного виконавця не були надіслані відповідачу, а були отримані особисто представником відповідача лише 24.09.2018 року.

Заявниця зауважує, що у звязку із проведенням АТО у м. Донецьку матеріали судового та виконавчого проваджень по справі № 2-1369/11 втрачені. До цього часу позивач ТОВ «Компанія з управління активами ІЗІ ЛАЙФ» не звертався із заявою про відновлення втраченого судового провадження, також не звертався і заявою про отримання дубліката виконавчого листа по справі № 2-1369/11. Натомість позивачем було ініційоване нове судове провадження № 235/10015/15-ц про стягнення заборгованості зі ОСОБА_2 за цим самим кредитним договором. Постановою державного виконавця Словянського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 21.06.2017 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа по справі № 235/10015/15-ц, виданого 12.05.2017 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області.

Заявниця вважає, що оскільки на теперішній час позивачем не були відновлені втрачене судове та виконавче провадження у справі № 2-1369/11, а було подано новий позв до цього ж відповідача, то відсутні підстави для застосування заходів забезпечення позову за виконавчим листом № 2-1369/11. Адвокат ОСОБА_1 у звяжу з цим просить скасувати заходи забезпечення позову.

Учасники справи були належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду процесуального питання, ініційованого адвокатом ОСОБА_1, однак для участі в судовому засіданні не прибули. Адвокат ОСОБА_1 надала до суду заяву від 30.10.2018 року про розгляд клопотання без її участі, клопотання підтримала (а.с. 12).

Суд, дослідивши клопотання та додані до нього письмові матеріали, дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

30.03.2012 року державним виконавцем ВДВС Петровського РУЮ у м. Донецьку було відкрито було відкрито виконавче провадження на підставі рішення Петровського районного суду м. Донецька № 2-1369/11 від 27.01.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Компанія з управління активами ІЗІ ЛАЙФ» заборгованості у сумі 1079261,89 грн. за кредитним договором № 15-93/36-1189/08 від 25.04.2008 року(а.с.7).

Постановою державного виконавця ВДВС Петровського РУЮ у м. Донецьку від 30.03.2012 року накладений арешт на майно боржника ОСОБА_2 та оголошена заборона щодо його відчуження (а.с.8). При цьому як підстава для арешту майна боржника у постанові зазначено «за заявою стягувача».

На час виникнення спірних правовідносин порядок здійснення виконавчого провадження було врегульовано нормами Закону України «Про виконавче провадження», викладеного в редакції Закону від 04.11.2010 року № 2677 VI , який набрав чинності з 09.03.2011 року.

Згідно із ч.3 ст. 19 згаданого Закону у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо

виконання рішення про майнове стягнення стягувач мав право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Як вбачається зі змісту постанови державного виконавця від 30.03.2012 року, саме ця процесуальна дія і була здійснена. Така процесуальна дія не є за своєю сутністю заходом забезпечення позову у розумінні ст. 151 ЦПК(до набрання чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII).

04.07.2012 року постановою державного виконавця ВДВС Петровського РУЮ у м. Донецьку закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1369/11 від 27.01.2012 року відносно боржника ОСОБА_2 (а.с.9). Виконавче провадження було закінчено на підставі п.10.ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 04.11.2010 року № 2677 VI), тобто у звязку із направленням виконавчого документа для виконання за територіальністю до іншого органу ДВС (до відділу ДВС Кіровського РУЮ у м. Донецьку).

Згідно із ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 04.11.2010 року № 2677 VI), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

Таким чином, направлення виконавчого документа для виконання за територіальністю до іншого органу ДВС (до відділу ДВС Кіровського РУЮ у м. Донецьку) не було підставою для скасування арешту, накладеного на майно боржника ОСОБА_2.

Згідно із ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ,підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам. Зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області.

Однак цивільні справи, які перебували в архіві Петровського районного суду м. Донецька, у зв'язку із дією розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року щодо зміни територіальної підсудності справ на зберігання до Краснолиманського міського суду Донецької області не надходили .

Заявницею не було доведено застосування заходів забезпечення позову ТОВ «Компанія з управління активами ІЗІ ЛАЙФ» до ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на майно відповідача на підставі ухвали Петровського районного суду м. Донецька або на підставі ухвали Краснолиманського міського суду Донецької області. Відтак, відсутні правові підстави для скасування заходів забезпечення позову Краснолиманським міським судом Донецької області, тому у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову слід відмовити.

Водночас відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, порушено їхні права чи свободи. Суд вважає, що заявницею було обрано неправильний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_2, направлено до суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову замість звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 150,158 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Розяснити заявниці її право звернутись до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця відповідно до ст. 447 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя -