РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі судового засідання Кідрон О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) до Селидівської міської ради (, адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, 8) про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що рішенням відповідача йому надано в користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2. Вона згідно робочого проекту розпочала будівництво торгового павільйону на вказаній земельній ділянці. Будівництво було закінчено в вересні 2016 році та є одноповерховою нежитловою капітальною будівлею загальною площею 30,5 кв.м. Селидівське БТІ видано технічний паспорт на вказану будівлю. При будівництві було допущено порушення архітектурних норм в частині того, що будівництво було розпочато та закінчено без підготовки вихідних даних на проектування. Вважає, що вказане нерухоме майно підпадає під поняття самочинного будівництва. Просить визнати право власності на дане нерухоме майно.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить винести рішення на розсуд суду.

Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, відомості про вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19 квітня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та визначено проводити розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Селидівської міської ради від 25.05.2016 року № 7/8-332 погоджено місце розташування тимчасової споруди (торгівельного павільйону) для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_2 фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 та зобов9язано звернутися до міської ради для оформлення паспорту прив'язки тимчасової споруди (торгівельного павільйону).

Відповіддю відділу архітектури та будівельного контролю Селидівської міської ради від 24.01.2018 року № 10/10-10 повідомлено, що тимчасова споруда (торгівельний павільйон), яка розташована по АДРЕСА_3, на ділянці наданій ОСОБА_1, має поштову адресу: АДРЕСА_2.

Довідкою Селидівського БТІ від 25.01.2018 року № 31 повідомлено, що нежитлова будівля, торговельний павільйон, загальною площею 30,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_1 та має наступні технічні показники: фундамент та цоколь: бетон; поли: цеглова основа, керамічна плитка; стіни: цегляні; двері: металеві; перекриття: металева конструкція; покрівля: металева; вікна: металопластик з ролетами та є одно поверхневою капітальною спорудою.

Згідно технічного паспорту нежитлова будівля, торговельний павільйон, загальною площею 30,5 кв.м. (основна площа 24,2 кв.м., підсобна - 6,3 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_1.

Відповідно до технічного висновку КП «Архітектурно-планувальне бюро» м. Селидове при візуальному обстеженні конструкції нежитлової будівлі, торгівельного павільйону: АДРЕСА_2, встановлено, що дана нежитлова будівля, торгівельний павільйон, є капітальною спорудою, яка призначена для постійного знаходження в ній людей, розрахована на тривалий строк експлуатації і фундаментально нерозривно пов'язана з земельною ділянкою. Всі конструкції знаходяться у задовільному стані. Видимих дефектів й пошкоджень конструкції, які загрожують привести до обрушення, не виявлено. Подальша експлуатація нежитлової будівлі, торгівельного павільйону, за адресою: АДРЕСА_2, можлива.

V. Оцінка суду.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст прав власності становлять три складові (ст. 317 ЦК України): право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном - юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю.

Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припинити існування майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості

Саме до таких правових висновків щодо застосування статей 331, 376 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постанові від 28 січня 2015 року (справа № 6-225цс14), постанові від 02.12.2015 року (справа № 6-1328цс15), постанові від 09.11.2016 року (справа №6-1403цс16).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

В судовому засіданні встановлено та підтверджене належними доказами, що земельна ділянка була надана позивачу на підставі рішення міської ради, проект будівництва був узгоджений з міською радою, відсутність заперечень з боку відповідача з приводу самочинного будівництва, тому позовна заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) до Селидівської міської ради (, адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, 8) про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) право власності на нежитлову будівлю, торгівельний павільйон, загальною площею 30,5 кв.м. (основна площа 24,2 кв.м., підсобна - 6,3 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області (а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя