Справа № 604/987/18
Провадження № 2/604/442/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суду Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сташківа Н.Б.

за участі

секретаря судового засідання: - Стадніцької З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиськ в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд із позовною заявою до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 посилаючись на відсутність останніх за вказаною адресою більше трьох років з неповажних причин, в порядку загального позовного провадження, з дотриманням вимог про підсудність.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі посилаються на те, що є власниками житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2. Разом з ними зареєстровані відповідачі по справі, проте понад 3-х років за зазначеною адресою не проживають, участі в утриманні житла не приймають, комунальних послуг не сплачують, а тому з метою захисту права власності, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 07 вересня 2018 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та відповідачам надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2018 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_6.

Позивачі в судове засідання не з'явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідачі відзив на позов на надали, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про день слухання справи в суді, причини їх неявки суду не відомі, а тому, у відповідності до ст.281 ЦПК України, слід ухвалити заочне рішення по справі.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247,179 ЦПК України, виходячи з наступного:

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 є власниками житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3 що стверджується витягом про державну реєстрацію прав № 35624827 від 16 вересня 2012 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НОМЕР_1 від 16 жовтня 2002 року.

З довідки, виданої Підволочиською селищною радою 26 липня 2018 року № 2010 та виписки із будинкової книги убачається, що в житловому будинку по вул. АДРЕСА_4, у смт. Підволочиськ Підволочиського району Тернопільської областізареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мама ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_13., син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, сестра ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, сестри чоловік ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, племінник ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5

Згідно актів обстеження житлово-побутових умов будинку від 17 січня 2018 року, 07 березня 2018 року, 19 травня 2018 року,24 липня 2018 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою реєстрації: вул. АДРЕСА_4, у смт. Підволочиськ Підволочиського району Тернопільської області- не проживають з 2000 року.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав власності і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

В судовому засіданні встановлено, що факт реєстрації місця проживання відповідачів у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивачів на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі реалізації її майнових прав як власника будинку.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно ст.. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином судом встановлено, що позивачі є власниками житлового будинку по вул. АДРЕСА_4, у смт. Підволочиськ Підволочиського району Тернопільської області. Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є членами сім'ї заявників, зареєстровані за адресою АДРЕСА_5, однак відсутні у житловому приміщенні з 2000 року, тобто понад встановлені законом строки, участі в утриманні будинку не беруть, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажають, крім того між сторонами не було домовленості щодо збереження житлового приміщення за відповідачами.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог у зв'язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову.

Керуючись ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 319, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2,4,5,7,9,10,77,79,80,89,211,247, 263, 265, 265, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7, місце проживання: АДРЕСА_6 паспорт серія НОМЕР_2 виданий Підволочиським РВ УМВСУ в Тернопільській області 23 серпня 2006 року), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_9, місце проживання: АДРЕСА_6 паспорт серія НОМЕР_3 виданий Підволочиським РВ УМВСУ в Тернопільській області 30 листопада 1999 року) до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце реєстрації: АДРЕСА_7), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4, місце реєстрації: АДРЕСА_8 Підволочиського району Тернопільської області), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_5, місце реєстрації: АДРЕСА_7),про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_12, такими, що втратили право користування житловим будинком з надвірними будівлями в АДРЕСА_9 Підволочиського району Тернопільської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя - підпис

копія вірна:

Суддя Н.Б.Сташків