Номер провадження: 22-ц/785/3088/18
Номер справи місцевого суду: 505/553/14-ц
Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Калараша А.А.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору дійсним, визнання права власності на частину домоволодіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору дійсним, визнання права власності на частину домоволодіння, посилаючись на те, що 26.01.2013 року між сторонами укладена усна домовленість про купівлю позивачем 19/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1, яке належало відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.1974 року. За домовленістю на користь позивача відчужені: жилий будинок під літ. «З», прибудова під літ. «з», літня кухня під літ. «И», вбиральня під літ. «Л», сараї під літ. «О» та «Я», гараж під літ. «У» за 34 000 грн. Позивач передала відповідачу 2000 грн. про що останньою була складена розписка від 26.01.2013 року, яка разом з документами на будинок була передана позивачу. При цьому сторони домовилися оформити угоду нотарільно. Проте, відповідач вподальшому почала уникати зустрічі з позивачем і затягувати оформлення угоди та звільнення будинку. Потім з'ясувалося, що відсутній державний акт на земельну ділянку за місцем розташування домоволодіння.

Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2014 року позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 26 січня 2013 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 19/100 жилого будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В засіданні судової колегії ОСОБА_2 та її представник просили задовольнити її апеляційну скаргу та зазначили, що у спірний будинок вона, як дружина ОСОБА_7 - сина власника будинку ОСОБА_6, яка там проживала разом з ним. У зареєстрованому шлюбі в них народився син ОСОБА_11 і вони всі разом проживали однією сім'єю. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 вона залишилася проживати у спірному будинку. Через деякий час у них з ОСОБА_7 народився син ОСОБА_9, однак в той час ОСОБА_7 тяжко хворів на туберкульоз і знаходився на лікуванні. Тому батько дитини був записаний з її слів. Після смерті ОСОБА_7 вона продовжувала проживати у спірному будинку з дітьми та матір'ю її колишнього померлого чоловіка. Через деякий час разом з ними став мешкати інший чоловік. Але після його вбивства її було заарештовано, засуджено і вона відбувала покарання в місцях позбавлення волі. ОСОБА_5, яка через суд стала власником будинку, де зареєстрована ОСОБА_2 та її син ОСОБА_9 є дочкою ОСОБА_10 - родички ОСОБА_6 Саме до неї був влаштований під опіку старший син ОСОБА_2 - ОСОБА_11.

В засіданні судової колегії представник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та подав клопотання про закриття апеляційного провадження з тих підстав, що оскаржуваним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2014 року не порушуються та не зачіпаються права ОСОБА_2 Також це рішення не зачіпає права неповнолітніх дітей ОСОБА_2, які влаштовані до державних закладів на повне державне забезпечення. ОСОБА_6 за життя розпорядилася своїм будинком і тому на час її смерті спірний будинок (належна ОСОБА_6 за життя частина) не відносилася до спадщини.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) не відповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка дізнавшись, що відповідачка має намір продати належний їй житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та будівлями АДРЕСА_1; і з цією метою позивачка звернулась до відповідачки і домовившись про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу сплатила обумовлену суму грошей (згідно розписки від 20 липня 2005 року 20000 (двадцять тисяч) грн., домовившись що у майбутньому посвідчать угоду нотаріально. Але, оформити угоду нотаріально відповідачка ухиляється, посилаючись на свою зайнятість та неможливість відвідати нотаріальну контору. Крім того, ОСОБА_6 не звільнила вищевказану квартиру, що унеможливлює позивачкою розпоряджатися придбаним нею нерухомим майном у повному обсязі.

Задовольняючи позов, визнаючи дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 26 січня 2013 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнаючи за ОСОБА_5 право власності на 19/100 житлового будинку з відповідними господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, а також відбулося повне або часткове виконання договору.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

З матеріалів доданих до апеляційної скарги, вбачається, що:

- ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_7, дружиною якого була ОСОБА_2, яка з 01.07.2004 року є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 - за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в якості члена сім'ї;

- від шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_2 народився ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 73);

- 31.05.2006 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірваний (а. с. 75);

- ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_12, в свідоцтві про народженні якого вчинено запис про батька на підставі ст. 135 СК України. Батьком дитини записаний ОСОБА_13 (а. с. 72);

- ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 помер;

- вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29.08.2013 року, який вступив в законну силу, ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України (умисне вбивство) та призначено покарання у вигляді позбавленя волі строком на 7 років. При цьому вказаним вироком суду встановлені обставини проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 разом з співмешканцем ОСОБА_15 малолітніми дітьми ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 та матір'ю її колишнього чоловіка - ОСОБА_6, яка є інвалідом 1 групи;

- з 25.12.2012 року до 25.06.2016 року ОСОБА_2 відбувала покарання в місцях позбавлення волі, після чого була умовно-достроково звільнена на підставі ст. 81 КК України на 1 рік 7 місяців 8 днів. (а. с. 71);

- рішенням виконавчого комітету Котовської міськради Одеської області № 183 від 30.08.2012 року ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_5 влаштовані до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення (а. с. 102);

- рішенням виконавчого комітету Котовської міськради Одеської області № 146 від 21.06.2013 року за малолітнім ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_5 закріплено право користування житловою площею у домоволодінні АДРЕСА_1;

- рішенням виконавчого комітету Котовської міськради Одеської області № 16 від 30.01.2014 року призначено ОСОБА_10 опікуном над малолітньою дитиною позбавленого батьківського піклування ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 103);

- ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 померла.

Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.

Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, оскільки:

- ОСОБА_2 вселялася до спірного будинку та реєструвала місце свого проживання зі згоди власника на правах члена сім'ї, як дружина сина власника будинку, з яким власник проживала разом однією сім'єю і на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 14.02.2014 року, судове рішення у відношенні ОСОБА_2 про втрату нею права користування будинком не ухвалювалося;

- у відношенні малолітнього сина ОСОБА_2 ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3, який був влаштований до державного закладу на повне держане забезпечення, виконкомом Котовської міськради 21.06.2013 року було прийняте рішення за № 146, яким за цією дитиною закріплено право користування житловою площею у домоволодінніАДРЕСА_1;

- малолітня дитина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 29.08.2017 року вибув з державного закладу КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок «Сонечко» з 29.08.2017 року у зв'язку з поверненням до матері ОСОБА_2, яка протягом одного року з 26.06.2016 року проходила стаціонарну реабілатцію після звільнення з місць позбавлення волі;

немає підстав вважати, що оскаржуване рішення не порушує прав апелянта та її малолітнього сина ОСОБА_12.

Аналіз положень Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" у комплексі з положеннями Сімейного кодексу України та Закону України "Про охорону дитинства" дає можливість стверджувати наступне.

Статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Рішення Котовського міськрайонного суду від 18.02.2014 року про визнання договору купівлі-продажу частини домолодіння дійсним та визнання права власності на частину будинку за ОСОБА_5 є підставою для реєстрації права власності за іншим власником.

Враховуючи, що права членів сім'ї колишнього власника (або колишніх членів його сім'ї) є похідними від прав самого власника і що серед таких осіб є малолітня дитина, за якою рішенням органу опіки та піклування закріплено, як за дитиною позбавленою батьківського піклування, право користування спірним будинком, Котовський міськрайонний суд Одеської області прийняв рішення від 18.02.2014 року про права та інтереси осіб, що не були залучені до участі у справі - ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_12.

В розумінні ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайньою мірою та здійснюється судом з підстав вказних в цій статі.

Будь-яких доказів про те, що ОСОБА_2 позбавлена прав у відношенні свого сина ОСОБА_11 суду не надано.

Відповідно до ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних дочки сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Як вже зазначалося ОСОБА_11 є сином ОСОБА_7, який помер до смерті його матері ОСОБА_6 - власника спірного будинку, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7. Чоловік власника будинку ОСОБА_16 помер ІНФОРМАЦІЯ_8.

Отже, ОСОБА_11 в розумінні ст. 1266 ЦК України спадкував ту частку спадщини, яка належала б за законом його батькові, якби той був живий на час відкриття спадщини.

На час звернення ОСОБА_5 з позовом до суду про визнання права власності на спірний будинок, його опікуном була призначена ОСОБА_17, яка зазначена у розписці про отримання грошових коштів від 26.01.2013 року свідком і яка зверталася до суду із заявою від 04.02.2014 року в якій просила суд задовольнити позов ОСОБА_5 (а. с. 17, 21).

Тому вказане рішення впливає також на права ОСОБА_11 і як особи, яка не позбавлена права користування цією частиною будинку і , як ймовірного спадкоємця за правом представлення після смерті своєї баби ОСОБА_6 При цьому оскільки ОСОБА_2 не була позбавлена батьківських прав у відношенні свого неповнолітьнього сина ОСОБА_11, то вона, як його мати, має право на звернення до суду в інтересах своєї дитини.

Враховуючи все вищенаведене, немає підстав для закриття апеляційного праовадження за клопотанням ОСОБА_5. в якому вона зазначає про те, рішенням Котовського міськрайонного суду м. Одеси від 18.02.2014 року не порушуться права та інтереси ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей та що вказаним рішенням взагалі не вирішувалися питання про їх права та обов'язки.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи власне судове рішення, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що судом першої інстанції не були залучені до участі у справі ОСОБА_2, орган опіки та піклування для належного представництва інтересів неповнолітніх дітей, які мають право користування спірною частиною будинку і не були визнані особами, яке таке право втратили, а залучення їх на стадії апеляційного перегляду рішення, в якості сторін у справі або третіх осіб, не передбачено цивільно-процесуальним законодавством, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору дійсним, визнання права власності на частину домоволодіння слід залишити без задоволення.

Враховуючи наведене апеляційна скарга представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення без задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору дійсним, визнання права власності на частину домоволодіння.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового судового рішення про залишення позову ОСОБА_5 без задоволення, з позивача на користь апелянта ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 381 грн. 70 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, судова колегія -

П О С ТА Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2014 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору дійсним, визнання права власності на частину домоволодіння - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 381 грн. 70 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.04.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

А.А. Калараш