Справа № 569/8931/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Левчук Д.О.

з участю: представника позивача Капран А.А.,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.08.2008 року у розмірі 15582.98 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12.08.2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 3500.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на отримання кредиту, оскільки ним підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку». У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.04.2018 року має заборгованість -15582.98 грн., яка складається з наступного:2842.47 грн. - заборгованість за кредитом; 8910.37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2850.00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250.00 грн. - штраф (фіксована частина); 730.14 грн. штраф (процентна складова). На час розгляду справи відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає. Отже, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, в банку виникла необхідність звернутись з позовною заявою до суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заяву подану до суду, просила позов задовольнити.

Представник відповідач в судовому засіданні підтримала відзив на позов, та заяву про застосування строків позовної даності. Просила суд відмовити в задоволені позову.

Заслухавши пояснення представників, дослідивши представлені у справі докази, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 12.08.2008 року р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір № б/н. Відповідно до договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки.

З оглянутого в судовому засіданні розрахунку заборгованості до договору № б/н від 12.08.2008 року вбачається, що станом на 30.04.2018 року має заборгованість - 15582.98 грн., яка складається з наступного: 2842.47 грн. - заборгованість за кредитом; 8910.37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2850.00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250.00 грн. - штраф (фіксована частина); 730.14 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, позичальник не виконав свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Представником відповідача до суду подано заяву про застосування строків позовної даності, яка підлягає до задоволення з прийняттям рішення про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

У цивільному кодексі позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 цього Кодексу). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Пред'явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов'язується початок процесу у справі.

З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за б/н за кредитним договором від 12.08.2008 року вбачається, що відповідач з 13.10.2010 року припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, то з цього часу банк мав можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд щодо повернення кредиту, проте до суду звернувся лише 15 травня 2018 року, тобто поза межами позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України, про застосування якої просив відповідач.

З'ясовуючи в судовому засіданні строк дії картки кредитного ліміту, жодна із сторін не наддала інформації до якого часу діяв картковий рахунок чи строк дії картки.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: вул.. Набережна Перемоги, буд.50, м.Дніпро, 49094, .

Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: 33000, АДРЕСА_1 ІПН:НОМЕР_1

Повний текст рішення виготовлено 09.11.2018 року.

Суддя: С.П. Харечко