Справа № 159/411/18 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/773/468/18 Категорія: 50 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Черняк О. В.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у січні 2018 року звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2008 року вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття. У 2014 році син став повнолітнім, а тому стягнення аліментів на нього було припинено. Аліментів, які стягуються на утримання дочки, є недостатніми для задоволення потреб дитини, а тому позивач просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 в розмірі 250 грн., визначивши їх розмір 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2018 року позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.09.2008 року, та стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд безпідставно прийняв доводи позивача про необхідність витрат на придбання навчальної літератури, канцелярських засобів, відвідування дочкою репетиторів, секцій, лікування дитини, які не підтверджені жодними доказами, а також, що матеріальний стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти у більшому розмірі. Крім того, відповідач вказує, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, так суд не перевірив наявність підстав для залишення позову без розгляду, позовна заява не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводились, орієнтовний розрахунок суми судових витрат, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову з тих самих підстав та з тим самим предметом, позивач вказує, що судом не дотримано порядку виклику в суд, встановленого п. 5 ст. 128 ЦПК України. Також відповідач вказує, що задовольнивши позов частково, суд не стягнув судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідач в даній справі вважає розумним розмір аліментів в розмірі 600,00 грн. щомісячно.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, збільшивши розмір аліментів та встановивши їх в розмірі 600,00 грн. щомісячно з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, як малозначна у звязку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має вік 45 років, не подав доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», у розмірі по 1100 грн. щомісячно.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЕГ № 021537, виданим 19 листопада 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області (а.с. 4).

Сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 6).

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.09.2008 року суд вирішив стягувати з ОСОБА_2 аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. щомісяця, починаючи з 06 серпня 2008 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5).

Як убачається із довідки РЖКП-1 від 22.01.2018 року неповнолітня ОСОБА_4 проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні (а.с. 7).

Із довідки про доходи ОСОБА_5 слідує, що загальна сума доходу за період з липня 2017 року по грудень 2017 року без урахування аліментів становить 19485,71 грн. (а.с. 19).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2018 року 1860 грн., з 1 липня 2018 року 1944 грн., з 1 грудня 2018 року 2027 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідачем надано в суд апеляційної інстанції копію Свідоцтва про народження у нього дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є працездатним, дитина ОСОБА_4 обєктивно потребує витрат на забезпечення матеріальних умов для життя, їх розмір обєктивно змінився з 08.09.2008 року з дати ухвалення рішення Ковельським міськрайонним судом Волинської області про стягнення аліментів.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції врахував зміни матеріального стану позивача у звязку з зміною вартості продуктів харчування, одягу, житлово-комунальних послуг, вартості витрат, повязаних з навчанням і розвитком дитини, що і передбачено ст. 192 СК України.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що обовязок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1100 грн. щомісячно.

Щодо твердження відповідача, що судом не дотримано порядку виклику в суд, встановленого п. 5 ст. 128 ЦПК України, то в матеріалах справи міститься рекомендоване поштове відправлення, яке направлялось судом за адресою, вказаною в відомостях підрозділу УДМС України у Волинській області, та яке повернулось на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», але в матеріалах справи наявна телефонограма від 26 січня 2018 року, яка прийнята ОСОБА_2, та якою його повідомлено про час та місце судового розгляду (а.с. 15, 17, 18).

Розмір аліментів у 600,00 грн., про що просить в апеляційній скарзі відповідач, не відповідає вимогам ст. 182 СК України.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Що стосується розподілу судових витрат, то в даному випадку судом стягнуто з відповідача судовий збір у мінімальному розмірі, що підтверджується матеріалами справи, а тому підстави для зміни рішення у цій частині відсутні.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді