Провадження номер 2/741/283/18
Єдиний унікальний номер 741/274/18
РІШЕННЯ

іменем України

26 квітня 2018 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаної територіальної громади в особі ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до ОСОБА_4 обєднаної територіальної громади в особі ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що житловий будинок по вул. Садова, 13, у с. Яблунівка Носівського району Чернігівської області належав ОСОБА_5, яка проживала та була зареєстрована в ньому. 09 квітня 2002 року померла ОСОБА_5 Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний будинок. Позивач є спадкоємцем померлої за заповітом. Спадщину вона прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Крім позивача, спадкоємцем за заповітом є також її рідна сестра ОСОБА_6, яка не прийняла спадщину та подала до ОСОБА_4 районної ДНК заяву про те, що вона на спадщину не претендує. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку з відсутністю дійсного правовстановлюючого документа на спадкове майно. Саме тому позивач звернулася до суду та просила судовим рішенням визнати за нею право власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5

У судове засідання позивач не зявилася.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 обєднаної територіальної громади в особі ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області в судове засідання не зявився. Представник відповідача направила до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд розглядає справу за відсутності представника відповідача.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 13 по вул. Садова (стара назва Леніна) у с. Яблунівка (стара назва ОСОБА_7) Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому була зареєстрована ОСОБА_5, що підтверджується копією довідки ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області № 7/4-13/427 від 04 жовтня 2017 року (а. с. 12).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ розяснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_5 як члену ліквідованого колгоспного двору належав житловий будинок № 13 по вул. Садова в с. Яблунівка Носівського району Чернігівської області, але після ліквідації колгоспних дворів вона не отримала свідоцтва та у встановленому законом порядку не зареєструвала своє право власності на будинок.

09 квітня 2002 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким усе своє майно, у тому числі і житловий будинок, заповідала дочкам ОСОБА_3 та ОСОБА_6, що підтверджується копією заповіту (а. с. 8) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 30-39). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління і користування спадковим майном; 2) якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Із копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_5 № 202/2003 убачається, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті матері, подавши до ОСОБА_4 ДНК заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. 25.04.2003 ОСОБА_6 подала до ОСОБА_4 ДНК заяву про те, що їй відомо про пропущення нею шестимісячного строку для прийняття спадщини, на спадщину вона не претендує, у суд за поновленням строку на прийняття спадщини звертатися не буде, не заперечує проти оформлення спадщини на ОСОБА_3 ОСОБА_3 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), грошовий вклад (а. с. 25-29).

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК УРСР Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса ОСОБА_4 районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 47/02-31 від 24 січня 2018 року (а. с. 29).

Матеріали справи підтверджують, що на житловий будинок по вул. Садова, 13, у с. Яблунівка Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а. с. 13-15).

Згідно зі звітом про оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 23.01.2018 складає 70000 грн. (а. с. 16).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263-265, 212-215, 354 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 09 квітня 2002 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у с. Яблунівка Носівського району Чернігівської області по вул. Садова, 13, який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», сараю «Б», сараю «В», погреба «П», огорожі № 1, воріт з хвірткою № 2, загальною площею 43,5 кв. м житловою площею 20,9 кв. м. ринковою вартістю станом на 23.01.2018 70000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий