Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1071/12

провадження № 61-16258св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_3,

боржники: ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

заінтересована особа - відділ державної виконавчої служби Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області, у складі судді Яківчика І. В.,

від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області, у складі колегії суддів: Яремка В. В., Кулянди М. І., Одинака О. О.,

від 01 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про повторне виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 липня 2013 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_3 задоволено та виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_1, який належить позивачу на праві приватної власності. На виконання зазначеного судового рішення було відкрито виконавче провадження, 16 травня 2014 року державним виконавцем складено акт про виселення та 19 травня 2014 року винесено постанови про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням судового рішення. Проте відповідачі повторно вселилися до спірного будинку.

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив суд постановити ухвалу про повторне виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_1, направити виконавчі листи разом із ухвалою до відділу державної виконавчої служби.

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області

від 15 листопада 2016 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Повторно виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачі повторно вселилися до будинку після виконання судового рішення, а тому наявні підстави для часткового задоволення заяви ОСОБА_3

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 01 лютого 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції та зазначив, що у разі якщо особа самостійно вселилася до приміщення, з якого вона була примусово виселена, її повторне виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення.

06 березня 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати ухвали судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3

Касаційна скарга мотивована тим, що до участі у розгляді заяви про повторне виселення не був залучений відділ державної виконавчої служби, на права та обов'язки якого може вплинути прийняте судом рішення. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на численні порушення у складанні виконавчих документів. При зверненні до суду із заявою про повторне виселення відповідачів ОСОБА_3 не було надано належних та допустимих доказів про те, що відповідачі повторно вселилися до спірного будинку. Заявником пропущено строк пред'явлення виконавчого документа до виконання та не наведено жодних поважних причин для його поновлення.

Відзиву до касаційної скарги не надходило.

24 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року справу за заявою ОСОБА_3 про повторне виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що згідно свідоцтва, виданого державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори Чернівецької області 07 червня 2012 року, ОСОБА_3 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 (а.с.10).

Заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 03 липня 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано такими, що втратили право на проживання та користування жилими приміщеннями у будинку АДРЕСА_1, виселено їх із зазначеного будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку у Сторожинецькому РС УДМС в Чернівецькій області.

07 жовтня 2013 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області було видано виконавчий лист із строком пред'явлення його до виконання до 26 липня 2014 року.

Згідно акту державного виконавця від 16 травня 2014 року заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 03 липня

2013 року у частині виселення відповідачів виконано у повному обсязі. Виселення проведено, будинок звільнений від речей та осіб, які у ньому проживали, будинок опечатано, замок на дверях змінено.

19 травня 2014 року та 22 травня 2014 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень щодо ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду.

Суди встановили, що будучі примусово виселеними із житлового будинку, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3, відповідачі повторно вселилися у спірний будинок та добровільно з нього не виселяються.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

Згідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у випадку повного виконання рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.

За змістом частини одинадцятої статті 78 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, якщо особа самостійно вселилася в приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження в цьому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця.

Така ж за змістом норма міститься у частині десятій статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для постановлення ухвали про повторне виселення відповідачів, оскільки, будучи примусово виселеними зі спірного будинку, що підтверджується актом державного виконавця від 16 травня 2014 року та постановами про закінчення виконавчого провадження від 19 травня 2014 року та 22 травня 2014 року, вони вселилися до будинку повторно.

Доводи касаційної скарги про численні порушення державних виконавців під час примусового виселення відповідачів та складання відповідних документів спростовуються відсутністю в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що боржники зверталися до суду зі скаргами на відповідні дії або бездіяльність державних виконавців, адже законодавством надано право особам оскаржити до суду або до начальника органу державної виконавчої служби будь-які дії або процесуальний документ, складений в ході проведення виконавчих дій.

Встановлено, що оскаржені ухвали судів попередніх інстанцій постановлено з додержанням судами норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області

від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк