Справа № 309/387/17
Провадження № 2/309/138/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Волощук О.Я.

при секретарі Бринзей Н.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення частини грошового боргу по борговій розписці, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Хустського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення частини грошового боргу по борговій розписці.

Позовні вимоги позивачами вмотивовано тим, що 03 квітня 2012 року відповідач ОСОБА_3 власноручно написав розписку як підтвердження факту отримання від позивача грошових коштів в сумі 11000 (одинадцять тисяч) євро, які він зобовязувався повернути до кінця 2012 року. В якості забезпечення виконання зобовязання відповідач вказав в розписці як гарантію свій будинок по вул. Замковій, 7 в м. Хуст та погодився у разі не повернення позики в обумовлений строк сплачувати позивачу 30 % річних. З метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою добровільно повернути грошові кошти, проте відповідач просив відтермінувати строк сплати боргу посилаючись на відсутність коштів. У 2015 році відповідач повернув позивачу 100 (сто) євро, а залишок суми 10900 (десять тисяч девятсот) євро в добровільному порядку відмовляється повертати.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь частину боргу за договором позики в розмірі 6400 гривень та понесені ним судові витрати в розмірі 640,00 грн. судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимог підтримав у повному обсязі, просив суд задоволити позов. Суду пояснив, що з відповідачем вони являються давніми знайомими. У 2012 році відповідач попросив позичити кошти, оскільки мав намір купити автомобіль. У квітні 2012 року відповідач разом із своїм сином приїхали до нього в Німеччину, проживали певний час. Позивач допоміг ОСОБА_3 вибрати автомобіль, оформити всі необхідні документи і дав у борг 11 000 євро, щоб оплатити вартість автомобіля. В свою чергу ОСОБА_3 03.04.2012 року написав йому розписку про те, що отримав у борг 11 000 євро, які зобовязується повернути протягом 2012 року. У термін визначений в розписці ОСОБА_3 грошові кошти не повернув, а прохання та листи про повернення боргу ігнорував. У вересні 2015 року відповідач ОСОБА_3 приїхав у Німеччину та повернув йому частину боргу в розмірі 100 євро про що 16.09.2015 року він зробив відмітку на зворотній стороні розписки. Інших грошових коштів від ОСОБА_3 по поверненню боргу за розпискою від 03.04.2012 року він не отримував.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримав позов. Суду пояснив, що згідно розписки від 03.04.2012 року, власноручно написаної відповідачем ОСОБА_3 стверджено, що ним отримано від відповідача грошові кошти в розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) євро, що визнали сторони в судовому засіданні. Факт повернення позивачу ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_3 частини боргу у розмірі 100 (сто) євро підтверджується рукописним написом позивача на звороті розписки. Посилання відповідача на розписку без дати, яка начебто написана власноручно позивачем ОСОБА_1 де зазначено, що з 11 000 євро, які відповідач ОСОБА_3 взяв у борг від позивача, повернув 8000 тисяч євро, а решту 3000 євро зобовязується повернути через 3-4 місяці є безпідставним та неправдивим. З тексту розписки без дати не вбачається часу складання розписки, термін остаточного розрахунку за залишком боргу та її повязаність з предметом розгляду по даній справі. Позивач ОСОБА_1 заперечує факт написання ним довіреності від 07.08.2014 року, яку як доказ виконання свого грошового зобовязання перед позивачем, що надано відповідачем про повне погашення заборгованості.

Представник позивача ОСОБА_2 просить постановити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 частину грошового боргу по борговій розписці від 03.04.2012 року в розмірі 6400 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що 03.04.2012 року дійсно брав у борг від позивача ОСОБА_1 11 000 євро для купівлі автомобіля, який він з допомогою ОСОБА_1 придбав у Німеччині. Про отримання ним грошових коштів він власноручно написав ОСОБА_1 розписку від 03.04.2012 року, згідно якої зобовязується повернути ОСОБА_1 позичені грошові протягом 2012 року, а у разі неповернення грошей у визначений строк зобовязується сплачувати 30% річних. Борг позивачу він повернув повністю. Спочатку повернув 8 000 євро, а решту 3000 євро зобовязався повернути через 3-4 місяці, про що дав розписку ОСОБА_1 Коли ОСОБА_1 приїхав в Україну, 07.08.2014 року він повернув йому залишок суми боргу - 3000 євро. Посилання позивача на те, що 16.09.2015 року він приїжджав до нього у Німеччину та віддав частину боргу в розмірі 100 євро є неправдивими, оскільки в час вчинення відмітки про повернення 100 євро він знаходився у м. Пальма де Майорка, а запис проведено самим ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 03.04.2012 року позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 11 000 євро, що було підтверджено його особистою письмовою розпискою від 03.04.2012 року із зазначенням строку повернення коштів протягом 2012 року, що безпосередньо підтверджує як укладення між сторонами договору позики, так і умови такого договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора зазначеної у позові грошової суми. Дані обставини не оспорюють ся сторонами.

16.09.2015 року відповідач ОСОБА_3 повернув позивачу 100 (сто) євро про що зазначено позивачем на звороті розписки від 16.09.2015 року.

Про те, що станом на момент звернення позивача ОСОБА_1 з позовом до суду відповідач ОСОБА_3 борг повернув, суду не представлено належних і допустимих доказів.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 06.10.2017 року по справі було призначено судово почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта Львівського науково дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_7 № 5334 від 07.12.2017 року криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів документів, які були надані експерту на дослідження, підписи та рукописні тексти на розписці без дати та довіреності від 07.08.2014 року, на які як на доказ виконання свого грошового зобовязання про повне погашення заборгованості перед позивачем ОСОБА_1 за розпискою від 03.04.2012 року посилається відповідач ОСОБА_3 виконані позивачем ОСОБА_1 (а.с. 109-112).

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони випливають з договірних відносин і регулюються правовідносинами, визначеними нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України) і вимогами законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Верховний Суд України, у постанові від 18.09.2013р., виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві кошти у строк та в порядку , що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві коштів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розпискою ОСОБА_1 без дати стверджено, що ОСОБА_3 з 11 000 боргу йому повернуто 8000, залишок боргу складає 3000, хоча не зазначено в якій грошовій валюті.

Суд критично оцінює покази надані відповідачем ОСОБА_3 щодо повернення ним суми боргу за договором розписки від 03.04.2012 року у звязку із недоведеністю, щодо залишку боргу 3000 євро суду не представлено жодних доказів.

Суд констатує, що підтвердження про повернення залишку боргу відповідачем не представлено, довіреність від 07.08.2014 року не є підтвердженням повернення боргу за розпискою від 03.04.2012 року, а лише ствердження того, що ОСОБА_1 немає боргу перед ОСОБА_3

Враховуючи встановлені та досліджені доказами обставини у справі, висновок експерта №5334 від 07.12.2017 року, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати повязані із розглядом справи покладаються на відповідача. За наведених підстав витрати повязані із проведенням судово почеркознавчої експертизи покладаються на ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст.ст.23,218,611,1046,1048-1050 ЦК України, ст.ст.10,12, 13,18, 81, 223,259,263-265,354, ЦПК України, ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути із ОСОБА_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 частину суми боргу за договором позики в розмірі 6400 гривень за розпискою від 03.04.2012 року та витрати по сплаті судового збору в розмірі 640, 00 грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Хустський районний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення буде виготовлено через 5 (пять днів) - 24.04.2018 року.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_8

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_8