Провадження № 2/201/607/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 квітня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 (третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, зняття з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

13.09.2017р. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5 (третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. (а.с. № 3-5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.09.2017р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків (а.с. № 17).

27.09.2017р. до суду надійшла уточнена позовна заява з усуненими недоліками (а.с. № 22-25), ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.09.2017р. було відкрито провадження у справі (а.с. № 33).

Підготовче засідання по справі відповідно до ст. 197 ЦПК України проведено 27.02.2018р. (а.с. № 82).

В обґрунтування позовних вимог, позивачі в позовній заяві посилалися на те, що вони є близькими родичами, проживають та є зареєстрованими в ІНФОРМАЦІЯ_1. Дана квартира в 1960 році була отримана сімєю згідно ордера, що видавався Дніпропетровським металургійним заводом, наймачем квартири був ОСОБА_6 (свекор позивачки ОСОБА_2 та дід позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4А.), а після його смерті наймачем квартири стала позивачка ОСОБА_2 Оскільки процедура приватизації квартири не здійснювалася, на цей час квартира належить до громадського житлового фонду, будь-кому на праві власності не належить. Відповідач ОСОБА_5 в родинних стосунках з позивачами не перебував та не перебуває, в 1998 році був зареєстрований в квартирі зі згоди осіб, що на час його реєстрації мали право користування даною квартирою, прописка відповідача у квартирі відбулася на його прохання та позивачки ОСОБА_2, які на той час мали намір створити сімю. Деякий час відповідач з перервами проживав в квартирі з позивачами, проте в подальшому спільне проживання стало неможним, стосунки між ОСОБА_2 та відповідачем були припинені та останній переїхав жити в інше місце. Весь цей час ОСОБА_2 та відповідач були тільки у цивільному шлюбі. На час звернення позивачів з позовом до суду відповідач не проживає в квартирі більше шести років, його особисті речі в квартирі відсутні, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, що є перешкодою для позивачів для належного оформлення і впорядкування відносин, повязаних з користуванням житлом та їх оплатою. Виходячи з чого, позивачі просили суд визнати відповідача втратившим право користування житлом та зняти з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач - ОСОБА_1 в судовому засіданні 26.04.2018р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення по справі заочного рішення суду.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засіданні 26.04.2018р. не з,явилися. Раніше, а саме 27.02.2018р. надали суду спільну письмову заяву, в якій вони позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав та обґрунтувань викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити, допитати свідків та в подальшому справу розглядати за їх відсутності (а.с. № 63).

Відповідач ОСОБА_5 судове засідання 13.12.2017р., підготовче засідання 27.02.2018р. та судове засідання 26.04.2018р. тричі поспіль не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, що підтверджується відповіддю адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області (а.с. № 44), конверти були тричі повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. а.с. № 56, 58, 85) .

Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР ОСОБА_7 (діє на підставі довіреності від 02.01.2018р. а.с. № 62) в судові засідання не зявилася, на електронну пошту суду 22.02.2018р. надіслала заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи (а.с. № 61)

Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України (який набрав чинності 15.12.2017р.) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач виходячи з положень ст.ст.128-131 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в підготовче засідання та судові засідання тричі поспіль не зявився, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно до ч.1 ст.247 ЦПК України, під час судового розгляду справи судом здійснене повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вислухав позивача ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно до ч.1 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що згідно довідки №6914 від 23.08.2017р. Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради до складу сімї (осіб) зареєстрованих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 входять: ОСОБА_2 (наймач), ОСОБА_1, (син) ОСОБА_3, (невістка) ОСОБА_4, (донька) та ОСОБА_5 (родинні звязки не встановлено) (а.с. № 26).

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_5 перебували у цивільному шлюбі з 1998р. і орієнтовно протягом 10 років (пояснення позивачів по тексту позову, пояснення позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні 26.04.2018р., показання свідків).

Рішенням виконавчого комітету Жовтневого районної ради народних депутатів №645 від 22.05.1992р., зобовязано ЖЄУ-6 Жовтневого району відкрити особистий рахунок на АДРЕСА_2 на ОСОБА_2, склад родини з 3-х особи: донька ОСОБА_8, син ОСОБА_1 (а.с. № 34).

Згідно карти наймача №0290501 позивачка ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_3 (а.с. № 33), крім того, статус ОСОБА_2, як наймача вказаної квартини, підтверджується також архівним витягом з рішення Жовтневого районної ради народних депутатів № 645 від 22.05.1992р. (а.с. № 66).

Згідно відомостей адресно-довідкового бюро підрозділу ГУДМС України у Дніпропетровській області від 20.10.2017р. (а.с. № 44) відповідач ОСОБА_5, 10.08.1947р.н. з 27.02.1998р. зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проте з 2011р. за місцем реєстрації не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні, що підтверджується актом житлової комунальної обслуговуючої організації від 22.08.2017р. на підставі письмових пояснень сусідів (а.с. № 6 ) і як зазначають позивачі в своїй позовній заяві, відповідач більше шести років назад виїхав з квартири та місце його проживання на теперішній час не відомо.

Також обставини тривалої відсутності відповідача за місцем реєстрації були потверджені в судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с. № 88-91), які пояснили суду, що вони є сусідами позивачів по під,їзду багато років, в квартирі № 35 проживає родина ОСОБА_2, протягом 10 років в квартирі, як цивільний чоловік ОСОБА_2, проживав і відповідач. Між тим, він не проживає в квартирі 6-10 років. Їм відомо, що він розірвав свої відносини із позивачкою, винайняв інше житло в м. Дніпрі, усі останні роки вони його не бачили. Зазначені свідки підтвердили те,що приймали участь у складенні акту про відсутність відповідача (а.с. № 6).

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.2 ст.80 ЦПК України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що факт відсутності відповідача, який не є членом сімї наймача, більше ніж шість місяців за зареєстрованим постійним місцем проживанням знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, згідно до ст.71 ЖК України підстави які б визначали обовязковість збереження за відповідачем житлового приміщення понад шість місяців при розгляді справи встановлені не були, виходячи з чого, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачів про визнання відповідача ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житлом та зняття його з реєстрації місця проживання.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 (оскільки саме він сплатив за усіх позивачів судовий збір) суму сплаченого ним при подачі позову судового збору в розмірі 640грн., що підтверджується квитанцією (а.с. №2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 71, 72 ЖК України ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280, п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.), суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 (третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, 10.08.1947р. народження, втратившим право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 18 в буд. № 135 по пр. Гагаріна у м. Дніпрі (колишня назва міста - Дніпропетровськ).

Зняти ОСОБА_5, 10.08.1947р.народження, з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: м. Дніпро (колишня назва міста Дніпропетровськ), АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя: Ткаченко Н.В.