КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1230/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Іванченка М.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Чех Н.А., -

встановила:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідачів проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником ? частини квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 січня 1995 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками ? частини квартири АДРЕСА_1, на підставі договору дарування частини квартири від 17 серпня 2010 року.

Квартира № 110 має загальну площу 41,70 к.в.м., житлову площу - 27,60 кв.м., складається з: двох житлових кімнат - площею 17,30 кв.м. та площею 10,30 кв.м.; коридору - 3,10 кв.м.; кухні - 6,30 кв.м.; ванної та вбиральні - 2,70 кв.м.; балкону - 2,50 кв.м., вбудованої шафи - 2,0 к.в.м.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 просив встановити порядок користування квартирою, виділивши йому кімнату площею 10,3 кв.м., а відповідачам кімнату 17,3 кв.м, інші приміщення залишити в загальному користуванні.

Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно вважав, що кімнати квартири не є ізольваними, а тому неможливо встановити такий порядок користування, який би не порушував право сторін.

При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги, висновок експерта № 19922/17-43 від 05 квітня 2018 року, відповідно до якого встановити порядок користування квартирою № 110 , виділивши ОСОБА_1 кімнату площею 10,3 кв.м., а ОСОБА_3, ОСОБА_4 кімнату площею 17,3 кв.м., а інші приміщення залишити в загальному користуванні, не вбачається можливим, оскільки житлова кімната 17,3 кв.м. за фактичним плануванням не є ізольованою, що унеможливлює відокремлене користування нею. Можливий варіант виділу в окреме користування кімнат можливий лише у разі проведення ремонтно-будівельних робіт (перепланування).

З урахуванням вищенаведених вимог закону, та встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано залишив без задоволення позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що чинне законодавство не визначає самостійною підставою для відмови у позові неможливість встановлення порядку користування квартирою через те, що кімната є прохідною, колегія суддів не приймає, погоджуючись з висновками суду, які ним зроблені з цього приводу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково послався на п. 16 Постанови пленуму ВСУ № 2 від 12 квітня 1985 року та ст. 104 ЖК України, яка передбачає зміну договору найму жилого приміщення на вимогу члена сім'ї наймача та укладення з ним окремого договору найму, а позивач є співвласником квартири, колегія суддів оцінює критично, оскільки спірні правовідносини регулюють, в тому числі вказані норми права та відповідні роз'яснення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 12 липня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 12 листопада 2018 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: М.М. Іванченко

С.Г. Музичко