Провадження №2/523/4640/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2018 р. місто Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Мица А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (65012, м. Одеса, вул Пантелеймонівська, 56, кв. 8) до ОСОБА_2 (65048, АДРЕСА_1), третя особа: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (65025, м. Одеса, пр-т Добровольського, 106), про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 71/100 частин домоволодіння, що знаходяться за адресою: 65041 м.Одеса, вул. Гладкова, 64, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 червня 2008 року вона та гр. ОСОБА_2 уклали договір дарування 71/100 частин домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами під № 64, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Гладкова, 64 - поштовий індекс - 65041, та складається з літери «Б» - житлової кімнати площею -11,4 кв.м., кухні -площею 6,3 кв.м., коридору - площею 4,4 кв.м. Вказаний договір дарування було зареєстровано в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» - 18.06.2008 року реєстраційний номер: 13944610. Проте відповідач станом на час звернення до суду не здійснював та не здійснює жодних дій на настання реальних правових наслідків для набрання чинності укладеного 18 червня 2008 року договору дарування 71/100 частин домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами під № 64, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Гладкова, 64. У звязку з чим позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

У судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої наполягала на задоволенні позову.

Представник відповідача звернулась до суду з заявою, якою позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила справу розглядати за її відсутності.

Третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, у судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомили, з клопотаннями про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності не звертались, заперечень на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі не висловили.

За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, відсутні.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 18 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування 71/100 частин домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами під № 64, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Гладкова, 64 та складається з літери «Б» - житлової кімнати площею -11,4 кв.м., кухні -площею 6,3 кв.м., коридору - площею 4,4 кв.м. Вказаний договір дарування було зареєстровано в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» - 18.06.2008 року реєстраційний номер: 13944610.

Відповідач протягом усього часу існування вищевказаного договору дарування не здійснював та не здійснює жодних дій для настання реальних правових наслідків договору.

Позивач після укладання договору, зі згоди відповідача правомірно залишилась проживати у вищевказаній частці домоволодіння, користується ним та проводить ремонтні роботи для підтримки житлового стану домоволодіння та благоустрою, а також сплачує кошти за користування комунальними послугами, що підтверджується відповідними копіями квитанцій, які наявні у матеріалах справи.

Таким чином, судом встановлено, що з 18.06.2008 року позивачка добросовісно, безперервно та відкрито користується часткою домоволодіння та надвірними спорудами, несе витрати по утриманню будинку та систематично сплачує комунальні послуги за його користування, заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг відсутня, за рахунок грошових коштів позивача у будинку проводились поточні ремонти.

Відповідач не спростував жодним належним і допустимим доказом зазначені у позові обставини та визнав їх повністю через свого представника.

Статтею 328 ЦК Українипередбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами які мають значення для справи, і, які повинен довести позивач (ч.1 ст.81 ЦПК України) є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Частиною 3 ст.397 ЦК Українипередбачено, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Виходячи із розяснень, викладених в п.13 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (надалі - Постанова), можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно з п.п.9, 10 вказаної вище Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК).

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першоїстатті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦКпро набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, щоЦКнабрав чинності з 1 січня 2004 року, положеннястатті 344 ЦКпоширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови).

Таким чином, судом встановлено в наявності усі складові для визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки позивач добросовісно і відкрито заволодів 71/100 частин домоволодіння, що знаходяться за адресою: 65041 м.Одеса, вул. Гладкова, 64, так як була зареєстрована в ньому з 2005 року на законних підставах, проживає в цбому будинку і утримує його до теперішнього часу. Будь-яких інших осіб, які б претендували на спірне майно і оспорювали право позивача на отримання вказаного майна у власність за набувальною, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.2-5, 11-13, 141, 196, 223, 258, 259, 263, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (65012, АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (65048, АДРЕСА_1), третя особа: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (65025, м. Одеса, пр-т Добровольського, 106), про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, 27 липня 1982 народження, ідентифікаційний код - НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на 71/100 частки домоволодіння, що знаходяться за адресою: 65041 м.Одеса вул.Гладкова, 64.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: