Справа № 473/2304/18
РІШЕННЯ

іменем України

"05" листопада 2018 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Висоцької Г.А.,

при секретарі - Радєвій Н.В.

за участю позивача - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3, її представника - ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу № 473/2304/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

04.07.2018 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на два місяці.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, яке складається з квартири, що розташована АДРЕСА_1 та яка належала спадкодавцю відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна посвідченого універсальною товарно - сировинною біржею за № 208 від 23.12.2003 року.

Вказує, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Прокопчук В.Д., зареєстрованого в реєстрі за №179 від 20.04.2015 року в якому зазначено, що все своє майно він заповідає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Кучеровою Н.М. на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_3, яка є спадкоємцем за законом було зареєстровано спадкову справу 15/2017, але при роботі зі спадковим реєстром виявила, що в реєстрі заповітів наявний чинний заповіт за номером 179 від 20.04.2015 року.

Єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 є його донька - ОСОБА_3, яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви до нотаріуса і на момент смерті з ОСОБА_5 ніхто не був зареєстрованим, оскільки він був знятим з місця реєстрації.

З метою розшуку спадкоємця за заповітом приватним нотаріусом було розміщено оголошення до місцевої газети «День за днем» випуск №24 від 13.06.2018 року, в якому було зазначено, що у зв'язку з оформленням спадкових прав на майно ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 приватний нотаріус Кучерова Н.М. здійснює виклик спадкоємця для оформлення спадкування - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Про існування заповіту позивач дізналась лише з оголошення в газеті, тому не мала змоги раніше звернутись до нотаріуса.

Прочитавши оголошення в газеті, позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, однак їй було роз'яснено, що вона пропустила строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом та на момент смерті ОСОБА_5 не була зареєстрована разом з ним за однією адресою, тому не можливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Позивач знала спадкодавця, оскільки її чоловік був товаришем померлого ОСОБА_5, про намір останнього скласти на її ім'я заповіт позивач не знала.

Отримати дублікат заповіту позивач не має змоги, оскільки не має свідоцтва про смерть ОСОБА_5, а для того щоб отримати копію свідоцтва про смерть як спадкоємець за заповітом, позивачу необхідно надати відділу ДРАЦС заповіт, але у неї немає такої змоги. Тому просила задовольнити її позов, надавши строк два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 13.07.2018 року провадження у справі було відкрито, вона призначена до судового розгляду в порядку загального позовного провадження - підготовче засідання на 27.09.2018 року.

01.08.2018 року відповідач ОСОБА_3 направила до суду відзив на позовну заяву в якому просила суд відмовити в задоволенні позову з підстави того, що позивач знала про існування заповіту, оскільки остання оплатила вартість нотаріальних послуг за складання вказаного заповіту бо на той час проживала зі своїм співмешканцем ОСОБА_8, як квартиронаймач разом із ОСОБА_5

Відповідач зазначила, що її батько ОСОБА_5 в 2015 році повідомив її про те, що має намір скласти заповіт щодо своєї квартири на чужих людей, які забезпечували б його існування, оскільки він ніде не працював, пенсію не отримував, на обліку в центрі зайнятості не перебував, жодного постійного заробітку не мав та зловживав спиртним. Фактично він існував за кошти, які отримував від здачі в найм кімнат у своєї квартирі. Відповідачка не мала фізичної та матеріальної змоги утримувати свого батька на постійній основі, однак час від часу спілкувалась з ним та допомагала матеріально.

Після складання заповіту на користь позивача стосунки між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 погіршились і спадкодавець мав намір змінити заповіт, але через брак коштів він до нотаріуса не звернувся, а в своєму екземплярі власноручно зробив виправлення, потім порвав цей заповіт. Про наявність заповіту знали всі і позивач із співмешканцем і сусіди батька, тому позов є безпідставним, просила відмовити в його задоволенні.

07.08.2018 року представник позивача ОСОБА_2 до суду подала відповідь на відзив до позовної заяви в якій просила позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, посилаючись на ту обставину, що внесення змін до заповіту не потребує значних коштів, ця послуга коштує лише 68 гривень і за бажанням це спадкодавець міг зробити за допомогою відповідача. Крім того, посилання відповідача на те, що позивачу було відомо про смерть ОСОБА_5 не впливає на той факт, чи вона знала про заповіт, тому позивач просила задовольнити її позов.

Ухвалою від 09.10.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду на 05.11.2018року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві та відзиві, також зазначили, що ОСОБА_1 про існування заповіту знала, бо ходили разом до нотаріуса із спадкодавцем, але поїхала до батька в Луганськ 16.09.2016 року на деякий час, де пробула до квітня 2018 року. ОСОБА_5 дзвонив їй у вересні 2016 року, повідомив, раз вона поїхала і його не доглядає, то він скасує заповіт. Про те, що заповіт чинний на і її розшукує нотаріус дізналася від знайомих, які читали оголошення в газеті, вважають причину пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини поважною, просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог із посиланням на відзив на позовну заяву.

З урахуванням положень ст. ст. 197, 200 ЦПК України, суд з'ясувавши всі обставини справи, позицію відповідача про не визнання нею позову, допитавши свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з урахуванням наступного.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 21.03.2017 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вознесенськ Миколаївської області (а.с.32).

Відповідно до договору купівлі-продажу за № 208 від 23.12.2003 року ОСОБА_5 придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та зареєстрував на підставі зазначеного договору право власності в КП «Вознесенське МБТІ» 29.12.2003 року за № 8570.

Згідно матеріалів справи спадкодавець залишив заповіт від 20.04.2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Прокопчук В.Д., згідно нього ОСОБА_5 усе належне йому майно заповідав позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 179.

Згідно копії спадкової справи № 15/2017 із заявою про прийняття спадщини 01.04.2017 року до приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу миколаївської області Кучерової Н.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 звернулася ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 19.07.1988 року ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком якої зазначений ОСОБА_5, в подальшому в результаті реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище на «ОСОБА_3».

Згідно із оголошенням в газеті «День за днем» № 24 від 13.06.2018 року приватним нотаріусом Кучеровою Н.М. здійснено виклик спадкоємця який закликається до спадкування - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 12.07.2018 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 15.06.2005 року по теперішній час.

За інформацією приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу в Миколаївській області Кучерової Н.М. №163/01-16 від 26.06.2018 року ОСОБА_1 за її зверненням було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки остання не була зареєстрована та не проживала зі спадкодавцем на момент його смерті, крім того пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини за заповітом.

Судом встановлено, що оригінал заповіту від 20.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Прокопчук В.Д., який знаходився у спадкодавця ОСОБА_5 бул пошкоджений, а саме порваний та містить виправлення, які не завірені нотаріально (а.с.29).

Відповідно до ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч 2 та 3 ст 1270 ЦК України якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України в разі пропуску спадкоємцем строку для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Разом з тим, поняття поважності пропуску вказаного строку є оціночним критерієм та питання щодо цього вирішується на загальних підставах та з врахуванням обставин справи.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивним, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови не можуть бути визнані поважними.

Поважними причинами пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами є тривала хвороба спадкоємця, перебування тривалий час за межами України, перебування на строковій службі у Збройних Силах України, тощо.

Позивач в судовому засіданні давала суперечливі покази щодо поважності причини пропуску звернення до нотаріуса і суд сприймає критично її посилання на відсутність у неї інформації щодо існування складеного на її користь заповіту, оскільки ОСОБА_5 після її від'їзду подзвонив і попередив, що він скасує своє розпорядження щодо майна, та про неможливість такого звернення у зв'язку із виїздом до батька в м. Крімінна Луганської області.

Відповідно до вимог статей 77-78, ч.3-4 ст. 82, ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Проте, позивач не вказала та не підтвердила належними доказами обставини своєї відсутності поза межами Миколаївської області, крім показів свідка ОСОБА_8, з яким ОСОБА_1 перебуває у цивільному шлюбі і який зацікавлений у задоволенні позову своєї цивільної дружини.

Крім того позивачем не доведено також наявність причин, з яких він не мав можливості направити нотаріусу заяву про прийняття спадщини поштою.

Так відповідно до п. 2.1 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», зареєстрованого в Мінюсті України за № 282/20595 від 22.12.2012 року спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначив, що після складення заповіту в квітні 2015 року він ще десь рік мешкав разом із ОСОБА_5 і той неодноразово погрожував змінити або порвати заповіт. ОСОБА_1 після складання заповіту мешкала з ним десь 6 місяців, після чого поїхала на лікування до Луганської області і повернулася до м. Вознесенська в квітні 2017 року.

Позивач в судовому засіданні зазначила, що дізналася про смерть ОСОБА_5 від свого цивільного чоловіка по телефону в день смерть спадкодавця, тоді як свідок ОСОБА_8 повідомив, що подзвонив дружині з цього приводу через два місяці.

З урахуванням викладеного, суд вважає що позивач знала про смерть спадкодавця і у ОСОБА_1 була можливість у передбачений законом спосіб повідомити уповноважену державою фізичну особу, яка здійснює нотаріальну діяльність про бажання прийняти спадщину, чого вона не зробила.

Доводи представника позивача ОСОБА_2 щодо необізнаності останньої про існування заповіту, суд вважає безпідставними, зважаючи на ті обставини, що свідок ОСОБА_8 після її від'їзду ще деякий час десь місяць проживав з ОСОБА_5 в одній квартирі, навідував його після переїзду, був на похованні спадкодавця, спілкувався із родичами та сусідами, які знали про заповіт на користь ОСОБА_1 і не приховували цього.

Крім того свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що через десь два місяці після смерті ОСОБА_5, позивач разом із свідком ОСОБА_8 приїздили до будинку де мешкав ОСОБА_5 за адресою по АДРЕСА_1 та цікавилися в них, за скільки б вони придбали квартиру спадкоємця, тобто все це свідчить про обізнаність позивача про наявність заповіту на її користь.

При цьому суд враховує ту обставину, що позивач не є родичем спадкодавця, але вважає, що повідомлення про смерть ОСОБА_5, опубліковане в місцевій пресі, з боку нотаріуса є виконанням вимог ст. 63 Закону України «Про нотаріат» і спроба розшукати спадкоємця за заповітом, зважаючи на звернення із заявою про прийняття спадщини спадкоємця першої черги за законом - дочки спадкодавця, відповідача ОСОБА_3, але з боку позивача це тільки привід для підтвердження поважності причини пропуску, встановленого законом шестимісячного строку для звернення до нотаріуса із відповідною заявою.

Таким чином, посилання позивача на відсутність її за місцем відкриття спадщини та необізнаність її, як спадкоємця про наявність заповіту суд з урахуванням викладеного не може вважати поважними причинами для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з положень ст. ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та 14 вересня 2016 року (справа № 6-1215цс16), позивачем не надано доказів поважності причини пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому підстав для визначення їй додаткового строку немає і у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 76, 133, 141, 258, 264-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дати його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце реєстрації АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя Висоцька Г.А.