РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року

м. Рівне

Справа № 564/1472/18

Провадження № 22-ц/4815/329/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2018 року у складі судді Олійника П. В., ухвалене в м. Костопіль о 13 год. 50 хв., дата складання повного тексту рішення невідома,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2, в якому просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і визначити їх у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття та стягнути аліменти з ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дочок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В свідоцтвах про народження відповідач записаний батьком. Підставою для звернення до суду з цим позовом є збільшення за законом мінімального розміру аліментів на одну дитину та збільшення витрат на її утримання, оскільки зросли ціни на одяг, продукти харчування, шкільне приладдя та стягнення аліментів на другу неповнолітню дитину.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину і стягнення аліментів на другу неповнолітню дитину задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і встановлено їх в розмірі 980 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов'язком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та обґрунтовано тим, що відповідач є працездатною особою та, попри те, що не має постійного місця роботи і проходить службу у Збройних Силах України, а також має на утриманні дитину від другого шлюбу, все ж зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Відмова у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, мотивована тим, що позивачкою не надано належних доказів, що відповідач є батьком цієї дитини, оскільки у свідоцтві про народження він записаний батьком за вказівкою позивачки в порядку ч. 1 ст. 135 СК України.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідачу особисто відомо про те, що він є батьком як народженої в період шлюбу дочки ОСОБА_5, так і молодшої дочки ОСОБА_6, народження якої, у зв'язку з перебуванням відповідача в зоні АТО, вона змушена була зареєструвати в Костопільському РВ ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Вказує, що долучене до матеріалів справи свідоцтво про народження дочки ОСОБА_4 (серія НОМЕР_1) є належним та допустимим доказом по справі, а про невизнання відповідачем свого батьківства стосовно обох їхніх дітей вона дізналася лише 31.08.2018 року - в день ухвалення оскаржуваного рішення, в зв'язку з чим була позбавлена можливості в належній процесуальній формі захистити інтереси дітей. Додає, що суд, повертаючи зустрічний позов відповідача, взагалі не звернув уваги, що останній не оскаржує батьківство стосовно дочки ОСОБА_4, а тому безпідставно долучивши до матеріалів справи «листа», суд не мав жодної правової підстави констатувати що «саме відповідач не являється батьком вказаної дитини». Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не задоволено позовні вимоги в повному обсязі. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме: збільшити розмір аліментів, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі.

24 липня 2006 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 24.07.2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивачка народила дочку - ОСОБА_3, в свідоцтві про народження якої серії НОМЕР_2 від 14.02.2007 року відповідач записаний батьком (а.с. 4).

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 13 березня 2008 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 250 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України» роз'яснено, що при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Як вбачається з виконавчого листа по справі № 2-270/2008, виданого Костопільським районним судом Рівненської області від 25.03.2018р., відповідач сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 250 грн. щомісячно (а.с. 3).

Таким чином, з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини у нижчому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, що призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Більш того, з часу присудження аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини істотно зріс прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, рівень життя значно здорожчав, зросли витрати на дитину як в побуті і харчуванні, так і в організації навчання, а тому позовні вимоги про збільшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є законними і обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду були наявні всі правові підстави для задоволення позову щодо стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 в повному обсязі не заслуговують на увагу суду.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, на даний час постійного місця роботи не має, проходить службу у Збройних силах України.

У відповідача є дочка від другого шлюбу - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 виданим 16.03.2017 року.

Із довідки ТзОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Тернопіль1» №2268 від 08.08.2018 року про склад сім'ї вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_9 та дочкою ОСОБА_7.

З огляду на наведене, визначення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 980 грн., тобто в сумі, що фактично дорівнює 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є законним та обґрунтованим і визначеним з урахуванням принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, в тому числі і обов'язку по утриманню.

Той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований і має на утриманні ще одну малолітню дитину, не звільняє його від обов'язку забезпечувати належне утримання своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_5 та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом. Такої позиції притримується і Верховний Суд у своїй постанові від 07.11.2017р. по справі № 355/511/17.

Покликання апеляційної скарги на неправомірність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, апеляційним судом відхиляються з наступних міркувань.

Частиною 1 ст. 180 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_5, виданого 07.04.2015 року, вбачається, що її батьком записаний ОСОБА_2, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері.

Згідно листа Костопільського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 30.08.2018 №873/16.12-03-18 про видачу повторного свідоцтва, вбачається, що відповідно до актового запису про народження ОСОБА_4 за №106 від 07.04.2015 року, складеного Костопільським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області - актовий запис зареєстровано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, а саме ОСОБА_2 не являється батьком вказаної дитини, у зв'язку з чим не можливо видати повторне свідоцтво про народження.

Оскільки безспірного доказу того, що відповідач є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, сторонами не надано, судом не здобуто, і більш того, відповідач не підтверджує своє батьківство щодо дочки ОСОБА_6, а наполегливо заперечує його, стягнення аліментів з нього щодо цієї дитини не передбачено законом, оскільки ст. 180 СК України декларує обов'язок утримання дітей до повноліття саме батьками, а не будь-якими іншими особами.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2018 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Гордійчук С. О.

Згідно:суддя Ковальчук Н. М.