Справа № 2-282/11
Провадження № 22-ц/779/510/2018
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Возняк В.Д.

з участю апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням головного державного виконавця Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рогатинського районного суду, постановлену головуючим суддею Лошак О.О. 22 лютого 2018 року в м. Рогатин, Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

У лютому 2018 року Головний державний виконавець Рогатинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1, який є боржником за невиконаними судовими рішеннями, у праві виїзду за межі України на строк до повного виконання судових рішень.

Зазначила, що на виконанні у державного виконавця знаходяться виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів, а саме: виконавчого листа №2-1029, виданого судом 20.12.2010 року про стягнення на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі по 350,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття; виконавчого листа №2/349/4/13, виданого судом 04.03.2014 року про стягнення на користь ОСОБА_3 61 110,55 грн.; виконавчого листа №2/349/44/15, виданого судом 01.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу на загальну суму 1 565233,42 грн.

Станом на 19 лютого 2018 року боржником на користь стягувача ОСОБА_3 сплачено заборгованість в сумі 13404,09 грн. і заборгованість по сплаті аліментів становить 7464,21 грн.

У ході виконання стягнення державним виконавцем накладено арешт на майно та банківські рахунки ОСОБА_1, проте встановлено, що ним відкрито нові рахунки у банківських установах, про що не повідомлено державну виконавчу службу, а також при поданні декларації про майно та доходи боржником подано неповну та неправдиву інформацію про його майновий стан. Також ОСОБА_1 займається підприємницькою діяльністю, має матеріальну можливість для виконання рішень суду, проте в добровільному порядку заборгованість не погашає, що свідчить про його ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань (а.с.147-150, том.2)

Ухвалою Рогатинського районного суду від 22 лютого 2018 року подання задоволено. Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта на строк до повного виконання ним зобов`язань, визначених виконавчими листами Рогатинського районного суду Івано-Франківської області по справах: № 2/349/44/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості на загальну суму 1565233,42 грн.; № 2/349/4/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 61110,55 грн.; № 2-1029 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі по 350 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, зокрема боргу станом на 01.02.2018 р. у розмірі 7464,21 грн.

Не погодившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм процесуального права, зазначає, що суд належним чином не зясував фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення даного питання та дійшов до невірного висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця.

Апелянт вважає, що в поданні державного виконавця міститься завідомо неправдива інформація про те, що ним не вчинено жодних дій по виконанню рішення суду про стягнення аліментів, яка неперевірена судом, оскільки з доданих квитанцій свої зобовязання зі сплати аліментів він виконував, а в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази того, що він не являвся на виклики державного виконавця чи будь-яким іншим способом ухилявся від виконання рішення суду.

Вказує, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим, з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, суд не зясував чи дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобовязання в повному обсязі чи частково. Будь-яких доказів на підтвердження факту свідомого ухилення боржника від виконання своїх зобовязань, як і ухвала про витребування в порядку ст.88 Закону України «Про виконавче провадження» документів виконавчого провадження для огляду судом не приймалось.

Також апелянт звертає увагу на те, що державним виконавцем не було вжито всіх необхідних заходів по виконанню рішення суду, а також на ту обставину, що ним накладено арешт на кошти боржника, що містяться на банківських рахунках та його майно, однак не стягнуто коштів хоча б на часткове погашення заборгованості. Вважає, що заборона виїзду за кордон фактично в подальшому може негативно вплинути на його обовязок сплачувати аліменти на утримання дітей, погасити заборгованість перед ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, що призведе до негативних наслідків.

Просив ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця. (а.с.220-225, том.2)

Головний державний виконавець Рогатинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 подала заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Зазначила, що в поданні викладено всі факти, які свідчать про ухилення боржника від виконання рішення та є законні підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника. Рішення до теперішнього часу не виконане і боржник не вживає заходів для його виконання за рахунок належного йому майна і доходів. Доводи в апеляційній скарзі є голослівними, необґрунтованими та не підтвердженими, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

У судове засідання державний виконавець Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області не зявилась, направивши на адресу апеляційного суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обгрунтованою, виходячи з наступного.

Задовольняючи вимоги, викладені у поданні, суд першої інстанції врахувавши ненадання боржником державному виконацю жодних доказів на підтвердження поважності причин несплати боргу, неповідомлення про відкриття банківських рахунків, а також вчинення державним виконацем достатніх дій з примусового виконання рішень суду, які виявилися виявилися безрезультатними, вважав ці обставини достатніми доказами факту ухилення від виконання боржником своїх зобов'язань за виконавчими листами, тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Рогатинського районного управління юстиції перебувають виконавчі провадження з примусового виконання: виконавчого листа № 2-1029, виданого 20.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі по 350 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття; виконавчого листа № 2/349/4/13 виданого 04.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 61 110,55 грн.; виконавчого листа № 2/349/44/15 виданого 01.10.2015 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості на загальну суму 1 565 233,42 грн. (а.с.151-153, том.2)

На підставі виконавчих листів державною виконавчою службою відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановами про відкриття виконавчого провадження, копії яких направлено, зокрема і боржнику. (а.с.155,157,158, том.2).

Постановами ДВС Рогатинського РУЮ про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження ВП № №43201747 від 27.01.2016 року приєднано виконавче провадження №43201747 з примусового виконання виконавчого листа №2/349/4/13, виданого 04.03.2014 року до зведеного виконавчого провадження №49965776, (а.с.159, том.2) та виконавче провадження №43201747 з примусового виконання виконавчого листа №2-1029, виданого 20.12.2010 року до зведеного виконавчого провадження №49965776 (а.с.160, том.2).

В процесі виконання виконавчого листа №2/349/4/13 (по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя) постановою державного виконавця від 09 жовтня 2014 р. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (а.с.167, том 2). Постановою державного виконавця від 16 жовтня 2014 р. встановлено, що ОСОБА_1 як керівник СТО в с.Конюшки, Рогатинського району, приватний підприємець, отримує заробітну плату. Звернуто стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_1 при виконанні стягнення на користь ОСОБА_3 в сумі 61 110,55 грн. (а.с.171,том.2)

З акту державного виконавця від 15 жовтня 2014 року, головним державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №2/349/4/13, виданого 04.03.2014 року встановлено, що ОСОБА_1 зобовязався на 16 жовтня 2014 року подати відділу державної виконавчої служби інформацію про майновий стан та повідомити про можливість самостійної оплати боргу щомісячно до його повного погашення на користь ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Акт боржником підписаний. (а.с.169, том.2)

17 січня 2013 року, 09 грудня 2013 року, 05 листопада 2015 року на адресу боржника направлялися виклики та виклики-попередження державного виконавця у звязку з несплатою аліментів, а також з метою примусового виконання виконавчого документа державним виконавцем вживалися заходи щодо розшуку майна боржника. (а.с.161-163 том2)

З декларації про доходи та майно боржника юридичної особи від 28 листопада 2016 року ОСОБА_1 внесено відомості про нерухоме майно: нежитлове приміщення (СТО), загальною площею 201,5 кв.м в с. Конюшки (перебуває в заставі), земельна ділянка площею 0,1471 га с.Конюшки та автомобіль Форд Сієра 1998, реєстраційний номер НОМЕР_1 (продано по дорученню). Відомості про інше майно, яким боржник володіє чи кошти у декларації відсутні. (а.с.173-175, том.2)

Згідно розрахунку, наданого головним державним виконавцем Рогатинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області 01 лютого 2018 року по виконавчому листу №2-1029 від 20.12.2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 01 лютого 2018 року становить 7 464,21 грн. (а.с.165, том.2)

Судом встановлено, що заборгованість за цим виконавчим листом сплачена на суму 13 404,09 грн., і ця обставина не заперечується державним виконавцем, розмір боргу становить 7 464,21 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 27.10.2017 р. за ОСОБА_1 зареєстрована нежитлова будівля станція техобслуговування, яка знаходиться за адресою: с. Конюшки вул. Галицька,109 Рогатинського району Івано-Франківської області та на даний час обтяжена іпотекою. (а.с.177-178, том.2)

З відповіді Державної фіскальної служби України № від 30.10.2017 року за боржником зареєстровані рахунки, відкриті в Львівській обласній дирекції АТ «ОСОБА_4 Аваль», в Івано-Франківській філії ПАТ КБ «ПриватБанк», Івано-Франківській філії ПАТ КБ «ПриватБанк», у звязку з чим постановами державного виконавця від 08.11.2017 р. в ході виконання стягнення за виконавчим листом № 2/349/44/15 від 01.10.2015 р. (стягнення заборгованості на користь ПАТ «ПриватБанк») накладено арешт на кошти боржника, що містяться на банківських рахунках в межах суми звернення з урахуванням виконавчого провадження -1 721 976,76 грн. (а.с.184-185,том.2).

Згідно банківських повідомлень на виконання постанов державного виконавця кошти не стягнуто у звязку з відсутністю на рахунках коштів, достатніх для погашення заборгованості. (а.с.187-189, том.2)

З відповіді начальника територіального сервісного центру 2642 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 21.12.2017 року на запит Рогатинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області повідомлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля FORD SIERRA (1988) (а.с.194, том.2). Також за ОСОБА_1 зареєстровано земельну ділянку площею 0,1371 га, що підтверджується повідомленням відділу Держгеокадастру у Рогатинському районі від 29.12.2017 р. (а.с.196, том2)

25 січня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна, що належить ОСОБА_1 (а.с.198-199, том.2). 05 лютого 2018 року повторно винесено постанову про арешт коштів боржника, що знаходяться на банківських рахунках.

Згідно відповідей Пенсійного фонду України від 31.01.2018 р. відсутня інформація про працевлаштованість боржника за трудовими чи цивільно-правовими договорами, чи отримання пенсії. (а.с.180-182 том.2).

Згідно витягу з ЄДРДР від 08.02.2018 року в кримінальному провадженні №0000035, ОСОБА_1, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.382 КК України у рамках виконавчого провадження №5501299, відкритого 27.10.2017 року з метою ухилення від виконання рішення Рогатинського районного суду від 01.10.2015 року про стягнення з нього на користь ПАТ КБ "Приват Банк" боргу на загальну суму 1 565 233, 42 грн. у період накладення арешту на його банківські рахунки, відкрив нові рахунки в банківських установах, по яких проводив фінансові операції без повідомлення про це державного виконавця.

Порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України визначено у ст.441 ЦПК України, відповідно до якої питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до п.5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» (в редакції закону від 7 грудня 2017 року

№ 2234-VIII, окремі положення якого набрали чинності з 06.02.2018р.) право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено також у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених вищевказаним законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

При цьому під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов'язків.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Однак, при зверненні до суду із поданням державним виконавцем не було надано доказів на підтвердження умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, тоді як сам по собі факт невиконання його у встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання покладених на боржника зобов'язань не може бути підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Так, із матеріалів справи встановлено, що органом досудового слідства відкрито кримінальне провадження №0000035 відносно ОСОБА_1 за фактом ухилення від виконання рішення Рогатинського районного суду від 01.10.2015 року про стягнення з нього на користь ПАТ КБ "Приват Банк" боргу на загальну суму 1 565 233, 42 грн. в рамках виконавчого провадження №5501299 від 27.10.2017 року у зв»язку в відкриттям нових рахунків в банківських установах та проведенням фінансових операцій без повідомлення про це державного виконавця.

Таким чином, суд, здійснюючи цивільне судочинство, розглядаючи подання державного виконавця після відкриття кримінального провадження, не міг давати оцінку цьому факту з позиції наявності в діях ОСОБА_1 ухилення від виконання зобов»язання, оскільки це є кваліфікуючою ознакою злочину, у зв»язку з вчиненням якого порушене кримінальне провадження і факт ухилення від виконання рішення суду, вина боржника мають бути встановлені у межах кримінального провадження. Крім того, відповідно до закону, у межах кримінального провадження може бути обраний запобіжний захід ОСОБА_1, який стане перешкодою для виїзду за кордон.

Апелянтом представлено докази про сплату аліментів (банківські розрахункові документи), зокрема за 2017 та 2018 роки, заперечує наявність заборгованості по аліментах, зазначає, що один із синів уже досяг повноліття і створив сім»ю, тому він сплачує аліменти на одного неповнолітнього сина. Зазначає, що за викликами державного виконавця він зявлявся і не ухиляється від виконання рішень судів.

Натомість із подання державного виконавця не вбачається чи зявився ОСОБА_1 на його виклик 02 листопада 2017 року (а.с.154), чи викликався він державним виконавцем після цієї дати, відсутні відомості про ознайомлення ОСОБА_1 з розрахунком заборгованості по аліментах і дані про його відмову сплачувати цю заборгованість.

Із постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 25.01.2018р. встановлено, що накладено арешт на станцію технічного обслуговування та земельну ділянку, площею 0,1371, належні боржнику. ОСОБА_1 був присутній при цих виконавчих діях та постанову підписав (а.с.198-199 т. 2).

Проте, державним виконавцем не представлено доказів чи встановлювалася наявність у боржника і іншого майна, у тому числі рухомого, за рахунок якого можливо виконати рішення судів, зокрема і рішення щодо стягнення боргу на користь ОСОБА_3 в результаті поділу спільного майна подружжя.

Подання державного виконавця також не містить даних про те в чому полягала неповнота та неправдивість інформації, зазначеної боржником при поданні декларації про майно і доходи, і якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Позиція щодо неправомірності заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника на підставі лише факту наявності невиконаного грошового зобов'язання, викладена у рішенні ЄСПЛ у справі «Хлюстов проти Росії».

За положенням законодавства тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації всіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України особистого майнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

При вирішенні питання про обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід'ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить п. 1 ст. 6 ЄКПЛ, і є порушенням права на суд.

Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов'язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, слід розглядати як невід'ємну частину «судового розгляду» для цілей ст. 6 ЄКПЛ. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Ромашов проти України, Дубенко проти України та ін. Тому застосування такого заходу, як обмеження в праві виїзду, в даному випадку, не може розцінюватися як порушення права залишати будь-яку країну вільно, гарантованого Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки передбачений законом та є необхідним з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Отже, виконавчою службою, в порушення вимог ст.ст. 77-78 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що державним виконавцем вчинено усіх можливих заходів до виконання судових рішень і такі рішення не виконані внаслідок ухилення боржника від виконання зобов»язань.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, а у задоволенні подання головного державного виконавця Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Рагатинського районного суду від 22 лютого 2017 року скасувати та постановити нову.

В задоволенні подання головного державного виконавця Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_5

ОСОБА_6