Номер провадження: 22-ц/785/2698/18
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2014 року (суддя Шепітко І.Г.) у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «НАДРА» до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «НАДРА» звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідачів у солідарному порядку боргу за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 21.02.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 був укладений Кредитний договір №ОД13/02/2008/840-К/195, за яким банк надав йому кредит у розмірі 172 720,00 доларів США терміном по 18.02.2020 року під 12,89 % річних. За умовами кредитного договору він повинен був щомісяця здійснювати погашення заборгованості та сплачувати проценти за користування кредитними ресурсами. Також позивач зазначив, що 21.02.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки №ОД13/02/2008/840-К/195, згідно якого останній зобов'язався сплатити грошову суму, яку вимагає кредитор, у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.

У результаті невиконання умов кредитних договорів, згідно наданих позивачем розрахунків, у відповідачів станом на 12.06.2014 року заборгованість за вказаним кредитним договором склала 319 047,65 доларів США, що по курсу НБУ на момент здійснення розрахунку становить 3 710 919,47 грн. та складається з: 167 375,55 доларів США, що становить 1 946 785,02 грн., - заборгованість за кредитом, 112 887,70 доларів США, що становить 1 313 023,82 грн., - заборгованість за відсотками, 21 521,40 доларів США, що становить 250 215,87 грн., - пеня за прострочення сплати кредиту, 17 272,00 доларів США, що становить 200 894,76 грн., - сума штрафу, яку позивач вимагав стягнути з відповідачів у солідарному порядку разом із судовими витратами.

Заочним рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2014 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «НАДРА» до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволений повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, на користь ПАТ КБ «НАДРА» (04655, м.Київ, вул.Артема, 15, к./рах.3008, МФО 380764, ), заборгованість за кредитним договором №ОД13/02/2008/840-К/195 від 21.02.2008 року в загальному розмірі 3 710 919, 47 грн., яка складається з: 1 946 785,02 грн. - заборгованість за кредитом, 1 313 023,82 грн. - заборгованість за відсотками, 250 215,87 грн., - пеня за прострочення сплати кредиту, 200 894,76 грн. - сума штрафу.

Також стягнуто у рівних частках з кожного сплачені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 3 654 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ставить питання про скасування вищевказаного рішення, та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення було ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Однак до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 24.04.2018 року, на 12.00 год. учасники справи не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 237-240).

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції з'явилась представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представник ПАТ КБ «НАДРА» двічі надавав суду заяви про розгляд справи у його відсутність (а.с.234, 241).

Що стосується неявки іншого відповідача - ОСОБА_5, то колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_5, повідомленого належним чином про те, що справа розглядається в суді апеляційної інстанції.

Про останнє свідчить зворотні повідомлення про вручення ОСОБА_5 судових повісток про час і місце судового засідання в суді апеляційної інстанції (а.с.206 - на 12.12.2017р., а.с.225 - на 30.01.2018р.).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2008 року між позивачем та відповідачем

ОСОБА_5 був укладений Кредитний договір №ОД13/02/2008/840-К/195, згідно якого банк надав йому кредит у розмірі 172 720,00 доларів США терміном по 18.02.2020 року під 12,89 % річних. За вказаним кредитним договором ОСОБА_5 був зобов'язаний сплачувати суму кредиту з нарахованими відсотками згідно умов погашення кредиту, підписаного сторонами.

Крім того, у відповідності до Договору поруки №ОД13/02/2008/840-К/195 від 21.02.2008 року відповідач ОСОБА_3 виступив поручителем по зазначеному вище кредитному договору. Пунктом 1.2 Договору поруки передбачена солідарна відповідальність поручителя і боржника перед кредитором.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що свої зобов'язання за вказаним договором відповідач ОСОБА_5 не виконував належним чином, у зв'язку з чим станом на 12.06.2014 року у нього виникла вищевказана кредитна заборгованість.

Оскільки обґрунтованих заперечень щодо неправильності наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачами суду першої інстанції не надано, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог і стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача вказану кредитну заборгованість.

При цьому, суд виходив із того, що відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до статей 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, як то передбачено ст.611 ЦК України.

У відповідності до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, з моменту прострочення сплати місячного платежу відповідачем, у позивача виникло право вимагати дострокового погашення як простроченої заборгованості, так і всієї суми заборгованості по кредиту, як з боржника, так і з поручителя, або в солідарному порядку з обох.

З цих підстав, доводи заявника апеляційної скарги про те, що у позивача не виникло права вимагати дострокового погашення всієї суми заборгованості, оскільки Кредитний договір діє до 18.02.2020 року, а письмової вимоги ПАТ КБ «НАДРА» до відповідачів про необхідність погашення всієї суми кредитної заборгованості не заявляв, є безпідставними, так як у разі простроченої заборгованості по кредиту ПАТ КБ «НАДРА» має право звернутись безпосередньо до суду з позовом про дострокове погашення всієї суми заборгованості.

Крім того, матеріали справи містять копії вимог позивача до відповідачів про необхідність виконання кредитного зобов'язання в повному обсязі, які датовані 23.06.2014р. (а.с.32-33).

Таким чином, саме із цього часу вважається, що строк виконання основаного зобов'язання настав.

Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 15.07.2014 року, то ні строк позовної давності, ні присічний строк, який передбачений ст. 559 ЦК України, він не пропустив.

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги про те, що в даному випадку порука є припиненою, з посиланням на те, що позивач протягом 6 місяців з моменту прострочення кредитної заборгованості, не звернувся до суду з позовом до поручителя, як то передбачено ч.4 ст. 559 ЦК України.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що ПАТ КБ «НАДРА» до 23.06.2014 року не змінював строк виконання основного зобов'язання, який був встановлений до 18.02.2020 року, а звернувся до суду 15.07.2014 року, що не може свідчити про припинення договору поруки.

Безпідставним є посилання заявника апеляційної скарги також на пропуск строку позовної давності, оскільки остання має застосовуватись лише за заявою сторони у справі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Так, ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_5 був повідомлений про час і місце судового засідання в суді першої інстанції, однак заяви про застосування строку позовної давності, як того вимагає ч.3 ст. 267 ЦК України, до суду першої інстанції не подавав (а.с.101).

Представник відповідача ОСОБА_3 заяву про застосування строку позовної давності подав лише при поданні заяви про перегляд заочного рішення суду, яка була залишена судом без задоволення (а.с.114-117).

Крім того, у відповідності до ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 7 Кредитного договору сторони керуючись ст. 259 ЦК України, дійшли згоди і збільшили строк позовної давності до 10 (десяти) років (а.с.22).

Таким чином, ні у суду першої інстанції, ні тим більше у суду апеляційної інстанції, який не наділений правом застосування строку позовної давності, відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, який не збіг.

З цих підстав, суд апеляційної інстанції також не може прийняти до уваги розрахунок заборгованості, який надала до суду заявник апеляційної скарги ОСОБА_7 (а.с.226-228), оскільки останній зроблений із врахуванням строку позовної давності, яка не може бути застосована судом апеляційної інстанції до всіх без виключення позовних вимог.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про незаконність подвійного стягнення штрафних санкцій, то вони є безпідставними, так як пеня в даному випадку стягнута за прострочення сплати кредиту, а штраф - згідно п.5.3 Кредитного договору - за порушення умов Кредитного договору, а саме - за порушення, передбачені п. 4.3 Кредитного договору, за виключенням п.п.4.3.3 та 4.3.4 договору, у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок (а.с.21).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 04.05.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра