Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 233/6460/16-ц

провадження № 61-7579св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2017 року у складі судді Малінова О. С. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року у складі суддів: Курило В. П., Будулуци М. С., Жданової В. С.,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), про захист прав споживача.

Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладений договір банківського рахунку, строк дії якого спливає у січні 2019 року. На підтвердження укладення вказаного договору відповідачем видана пластикова картка KDV VISA№ НОМЕР_1. З моменту отримання банківської картки і до квітня 2016 року вона користувалася рахунком, знімала та перераховувала кошти. У квітні 2016 року при спробі отримати грошові кошти з банкомату, їй було відмовлено, та повідомлено, що рахунок заблоковано. Після цього вона письмово звернулась до банку, але отримала відповідь, що не має права на будь-яку інформацію і на момент подання позову до суду рахунок не розблоковано. Зазначила, що відповідачем порушені її права як споживача фінансових послуг, жодних підстав, передбачених законом, які б давали банку право обмежувати її права, не існує.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просила визнати незаконними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо її обмеження у розпорядженні грошовими коштами, які знаходяться на картковому рахунку № KDV VISA № НОМЕР_1, та просила зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на її картковому рахунку № KDV VISA № НОМЕР_1 в межах залишку, шляхом негайного розблокування зазначеного карткового рахунку.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не надав доказів правомірності заблокування рахунку позивача. Направлення повідомлень спеціально уповноваженому органу з питань фінансового моніторингу та повідомлення клієнта про зупинення операцій за його рахунком - суду не надано. Судом не враховано у якості належних та допустимих доказів надані представником відповідача довідку Личаківського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 02 лютого 2017 року щодо внесення до ЄДРП заяви ОСОБА_5 з приводу вчинення відносно останньої шахрайських дій та початок кримінального провадження, оскільки доказів безпосереднього звернення банку до спеціально уповноваженого органу з питань фінансового моніторингу, правоохоронних органів, наявних рішень цих інстанцій, у тому числі ухвал слідчих суддів щодо накладення арешту на рахунок позивачки, суду не надано. Крім того, вказана довідка датована 02 лютого 2017 року, а блокування рахунку позивача сталося у квітні 2016 року, тобто станом на дату блокування рахунку у відповідача були відсутні будь-які підстави для цього.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем виконано вимогу закону щодо звернення до відповідного органу в порядку, встановленому статтею 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». Звернення ОСОБА_5 до Личаківського відділу поліції ГУНП у Львівській області 26 грудня 2015 року щодо незаконного заволодіння 24 грудня 2015 року коштами заявниці у сумі 7 000 грн відповідно до довідки Личаківського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 02 лютого 2017 року, незаконність операцій за картковим рахунком позивача не підтверджує. Крім того, як і було зазначено судом першої інстанції, блокування рахунку позивача сталося у квітні 2016 року, тобто станом на дату блокування рахунку у відповідача були відсутні будь-які підстави для цього. Відповідачем не надано доказів, що операції за картковим рахунком позивача пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу до суду на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не визначена правова природа грошових коштів, які надійшли на рахунок, а позивачем не доведено правове походження цих коштів. Банком призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є позивач, на підставі звернення ОСОБА_5, яка повідомила, що 24 грудня 2015 року внаслідок введення її в оману (замовила товар на веб-ресурсі www.olx.ua, але товар не отримала), одним платежем перерахувала кошти у сумі 7 тис. грн на карту № KDV VISA № НОМЕР_1, держателем якої є позивач. Аналогічні пояснення ОСОБА_5 надала при зверненні із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Личаківського відділу Головного Управління Національної поліції у Львівській області.

13 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_4 уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» договір про відкриття та обслуговування карткового гривневого рахунку № KDV VISA № НОМЕР_1, що підтверджується копією пластикової банківської картки «Картка Універсальна» KDVVISA № НОМЕР_1. Строк дії вказаної картки визначено до січня 2019 року.

У квітні позивач, маючи намір зняти з карткового рахунку залишок коштів, з'ясувала, що відповідач в односторонньому порядку припинив видачу грошових коштів через банкомати або каси своїх відділень. При цьому відповідач не повідомив позивача про зміни умов обслуговування та блокування карткового рахунку. Після звернення позивача до представників ПАТ КБ «Приватбанк», аргументованої відповіді на свої запитання не отримала.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Положенням статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону. Також цією статтею передбачені порядок і строки вчинення дій щодо зупинення фінансових операцій.

Відповідно до підпункту 3 частини другої статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банк зобов'язаний забезпечувати виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, в процесі, в день виникнення підозри, після їх проведення або під час спроби їх проведення чи після відмови клієнта від їх проведення, зокрема з використанням засобів автоматизації, враховуючи, що моментом виявлення є отримання банком повної інформації, яка дає змогу виявити ознаки таких операцій.

Пунктами 5 та 6 частини другої статті 6 вказаного Закону встановлені строки реєстрації та подання інформації спеціально уповноваженому органу про фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу.

Як зазначено у пункті 119 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 26 червня 2015 № 417 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), банк поновлює проведення фінансових операцій на третій робочий день із дня зупинення фінансової операції в разі неотримання протягом строку, передбаченого частиною першою статті 17 Закону, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової(их) операції(ій).

Установлено, що з моменту блокування коштів ОСОБА_4 на поточному рахунку, який обслуговується банком, минуло більше року.

Однак відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які давали банку право зупинити проведення фінансових операцій на рахунку позивача на такий тривалий строк.

Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі встановлених обставин та належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» не надав належних доказів на підтвердження того, що позивач використовує платіжну картку для проведення незаконних операцій за картковим рахунком, наявні правові підстави для зобов'язання відповідача усунути перешкоди ОСОБА_4 у користуванні та розпорядженні її грошовими коштами, що знаходяться на її рахунку.

Таким чином, правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки можливість відновлення права позивача щодо користування своїми коштами на рахунку (розблокування рахунку), тобто відновлення становища, яке існувало до порушення його права, відповідає способам захисту порушеного права, передбаченим статтею 16 ЦК України.

Доводи касаційної скарги, що позивач використовує платіжну картку для проведення незаконних операцій за картковим рахунком, не підтверджуються матеріалами справи, тому є припущенням.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

В. С. Висоцька

С. Ю. Мартєв