справа № 185/4561/18
провадження № 2/0198/223/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2018 року Юрївський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в смт Юрївка Юрївського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

06 червня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначило, що 06.05.2014 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 735540674, за умовами якого товариство надало відповідачеві кредит у сумі 22 518,96 грн. на строк 36 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 14,99% річних. В свою чергу, ОСОБА_2 зобовязався повернути кредитні кошти шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком.

ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» свої зобовязання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у встановленому договором розмірі.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_2 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 14.07.2017 р. має заборгованість у розмірі 57 847,32 грн., що складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу 19 540,55 грн., заборгованість за відсотками 7 761,01 грн., заборгованість зі сплати коштів за управління кредитом 19 286,28 грн., заборгованість за пенею 11 259,48 грн.

14.07.2017 р. між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладений договір про відступлення права вимоги, за умовами якого останній передав ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 735540674 від 06.05.2014 р.

21.07.2017 р. позивач направив ОСОБА_2 повідомлення про відступлення права вимоги, в якому зазначив про необхідність погашення кредитної заборгованості у сумі 57 847,32 грн. Однак, відповідач своїх зобовязань не виконав та не сплатив борг за кредитом.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 735540674 від 06.05.2014 р. у розмірі 57 847,32 грн. та судові витрати.

Розпорядженням голови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.06.2018 р. цивільну справу направлено до Апеляційного суду Дніпропетровської області для визначення підсудності.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2018 р. визначено підсудність цивільної справи за Юрївським районним судом Дніпропетровської області.

Ухвалою від 19 липня 2018 року позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. У встановлений строк позивач недоліки позовної заяви усунув та надав до суду необхідні документи.

27 серпня 2018 року ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з'явився, однак надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності.

15 листопада 2018 р. ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що умова кредитного договору щодо обовязку боржника сплачувати грошові кошти за управління кредитом згідно з законодавчими актами є нікчемною, тому просив відмовити у задовленні позовних вимог про стягнення з нього заборгованості зі сплати коштів за управління кредитом у сумі 19 286,28 грн. Також вказав, що строк позовної давності за вимогами про стягнення пені за порушення кредитних зобовязань у сумі 11 259,48 грн. сплив, у звязку з чим просив застосувати до вказаних вимог строк позовної давності та відмовити у цій частині позову.

12 грудня 2018 р. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечив проти аргументів відповідача, наведених у відзиві на позов, зазначивши, що строк позовної давності не сплив, оскільки її перебіг розпочався з моменту відступлення права вимоги, а саме з 14.07.2017 р. Крім того, позивач не погодився з твердженнями відповідача щодо неправомірності умов правочину та вказав, що позивальник під час укладення кредитного договору був ознайомлений та погодився з його умовами, тому просив задовольнити позов у повному обсязі та розглянути справу за відсутності представника ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 06 травня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 735540674, за умовами якого товариство надало відповідачеві кредит у сумі 22 518,96 грн. на строк 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14,99% річних та щомісячною платою за кредитом в сумі 605,76 грн. В свою чергу, відповідач відповідно до п.п. 1, 4, 5 договору зобовязався повертати кредитні кошти та вносити плату за кредитом щомісячно згідно з графіком платежів (а.с 4).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з частиною 1 статті 526 , частиною 1 ст. 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» свої зобовязання виконало в повному обсязі та в обумовлений в договорі термін.

В порушення умов кредитного договору відповідач неналежним чином виконував свої зобовязання, допустив виникнення за ним заборгованості.

14 липня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладений договір про відступлення права вимоги № 20170714, за умовами якого останнє передало позивачу право вимоги до ОСОБА_2 на загальну суму 57 847,32 грн. за кредитним договором № 735540674 від 06.05.2014 р. (а.с. 14-17).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною 1 статті 1077, частиною 3 статті 1079 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли всі права первісного кредитора у зобовязаннях за кредитним договором № 735540674 від 06.05.2014 р.

21.07.2017 р. ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та позивач, кожен окремо, направили ОСОБА_2 повідомлення про укладення між ними договору про відступлення права вимоги до боржника, в яких зазначили про необхідність сплатити на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» кредитну заборгованість у сумі 57 847,32 грн., що складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу 19 540,55 грн., заборгованість за відсотками 7 761,01 грн., заборгованість зі сплати коштів за управління кредитом 19 286,28 грн., заборгованість за пенею 11 259,48 грн. (а.с. 12, 13).

Однак, незважаючи на повідомлення, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав.

За статтею 1049 параграфа 1 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 1082 ЦК України боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

На підставі викладеного, оскільки відповідач належним чином не виконав своїх зобовязань за кредитним договором № 735540674 від 06.05.2014 р., суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача кредитну заборгованість у сумі 27 301,56 грн., що складається з такого: заборгованість за основною сумою боргу 19 540,55 грн., заборгованість за відсотками 7 761,01 грн.

Розглянувши вимоги про стягнення з відповідача коштів за управління кредитом у розмірі 19 286,28 грн., суд зазначає таке.

За підпунктом 4.8 пункту 4, пунктом 6 кредитного договору до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять плата за річною відсотковою ставкою, разова плата за кредитом та щомісячна плата за кредитом у сумі 605,76 грн. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів.

Аналізуючи та надаючи правову оцінку викладеній умові правочину, суд застосовує законодавство в редакції станом на день укладення кредитного договору № 735540674, тобто на 06.05.2014 р.

Так, в охоронних правовідносинах, крім норм Цивільного кодексу України, застосуванню підлягають положення Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктами 22, 23 статті 1 Закону № 1023-XII споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до частин 1, 4 статті 11 Закону № 1023-XII договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Разом з тим, як виходить з умов підпункту 4.8 пункту 4 та пункт 6 кредитного договору № 735540674 від 06.05.2014 р., кредитодавець, встановивши щомісячну плату за кредитом, яка за своїм характером не являється відсотками за користування грошовими коштами, одночасно не зазначив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, тобто не визначив певного матеріального чи нематеріального блага, що надається споживачу за таку плату.

Окрім того, пунктом 3.6 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року № 168 (втратила чинність 10.06.2017 р.), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання про те, що стягнення з відповідача щомісячної плати за кредитом за відсутності у договорі чітко визначеного переліку послуг, за які справляється така плата, суперечить чинному законодавству, зокрема, частині 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 3.6 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

За положеннями частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з правилами статті 204, частини 2 статті 215, статті 217 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог. При цьому, нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним судом, а недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсність інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю (частина 1 статті 216 ЦПК України).

Таким чином, підпункт 4.8 пункту 4 та пункт 6 кредитного договору в частині встановлення щомісячної плати за кредитом у розмірі 605,76 грн. є нікчемними, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача коштів за управління кредитом у розмірі 19 286,28 грн. задоволенню не підлягають.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 р. (справа № 6-1746цс16) та Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 р. (справа № 127/11844/16-ц).

Стосовно позовних вимог про стягнення неустойки (пені), суд вважає необхідним зазначити таке.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Підпунктом 4.9 пункту 4 кредитного договору визначена відповідальність позичальника за порушення умов договору та передбачений його обов'язок сплатити пеню у розмірі 0,3% від суми прострочення за кожний день прострочення.

Отже, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені , яка сплачується за кожен день прострочення, полягає в тому, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожним днем (місяцем) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

За таких обставин, внаслідок порушення ОСОБА_2 зобовязань зі сплати обовязкових щомісячних платежів, передбачених кредитним договором, у кредитора виникло право на нарахування пені з дня (місяця) її нарахування.

Аналізуючи твердження відповідача про сплив строку позовної давності за вимогами кредитора про стягнення з нього пені, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 256, частиною 4 статті 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини 2 статті 258, частина 1 статті 261 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця) їх нарахування, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За змістом статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

В той же час, Цивільним кодексом України визначені випадки заміни кредитора у зобовязанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином, тобто відступлення права вимоги (пункт 1 частини 1 статті 512 ЦК України).

На підставі викладеного, у випадку відступлення кредитором права вимоги до боржника третій особі за правочином, не змінюється порядок обчислення строку позовної давності, тому доводи позивача про те, що у спірних правовідносинах вказаний строк слід рахувати з дня укладення між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» договору про відступлення права вимоги № 20170714, тобто з 14 липня 2017 року, а не з дня порушення боржником своїх зобовязань, суд вважає необґрунтованими та до уваги не приймає.

Разом з тим, оскільки строк позовної давності до вимог про стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду та починається з дня (місяця) їх нарахування, а позов заявлено 06.06.2018 року, неустойка згідно з розрахунком заборгованості за період з 23.12.2014 р. до 20.05.2017 р. у сумі 11 259,48 грн. стягненню не підлягає внаслідок спливу строку позовної давності.

Будь-яких доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строків позовної давності позивач суду не представив.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним судом України у постанові від 25 травня 2016 року (справа № 6-1138цс15).

На підставі вимог статті 141 ЦПК України щодо покладення на сторін судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 27 301,56 грн. (що складає 47 % від загальної суми заявлених позивачем вимог), суд стягує з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 828,14 грн.

Керуючись ст.ст. 215, 217, 256, 267, 509, 512, 514, 516, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 629, 1049, 1054, 1077-1079, 1082 ЦК України, ст.ст. 4, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (зареєстрований за адресою: 51400, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, р/р 7001 в ПАТ "ТАСкомбанк", МФО 339500, ) заборгованість за кредитним договором № 735540674 від 06.05.2014 р. в сумі 27 301 (двадцять сім тисяч триста одна) грн. 56 коп., що складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу 19 540 (девятнадцять тисяч пятсот сорок) грн. 55 коп., заборгованість за відсотками 7 761 (сім тисяч сімсот шістдесят одна) грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (зареєстрований за адресою: 51400, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, р/р 7001 в ПАТ "ТАСкомбанк", МФО 339500, ) судовий збір в розмірі 812 (вісімсот дванадцять) грн. 14 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 14 грудня 2018 року.

Суддя: І.О.Гайдар