Справа №461/5198/17
Провадження №2/461/217/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого-судді Городецької Л.М.,

з участю: секретаря судового засідання Думича Р.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України, ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України, ОСОБА_4, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Розпорядженням № 5 голови обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України ОСОБА_4 від 21 квітня 2017 року позивача звільнено з 24 квітня 2017 року з посади заступника голови профкому ТзОВ «ОСОБА_5 Системс УА ГмбХ» відповідно до п.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення Статуту профспілки та виключено з членів профспілки. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 11 липня 2017 року вказане вище розпорядження скасовано та поновлено ОСОБА_1 членом профспілки та на посаді заступника голови ППО ТзОВ «ОСОБА_6 Системс УА ГмбХ» профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України. Таким чином, на підставі ст.253 КЗпП України, з роботодавця на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Просить суд стягнути з відповідачів на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 44378,88 грн.

07 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог. З мотивів викладених у позовній заяві просить стягнути з відповідача Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 64488,06 грн.

Крім того, у заяві про збільшення позовних вимог від 28 березня 2018 року просить стягнути з Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 139 230,06 грн.

У розрахунку від 24.04.2018 року позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 153090 грн.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 28 липня 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 21 вересня 2017 провадження у цивільній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №461/3081/17 за Апеляційною скаргою Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України про скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 11.07.2017 року у справі №461/3081/17-п.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 09 лютого 2018 року відновлено провадження у справі.

У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та й заяві про збільшення позовних вимог. Просять позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4, кожен окремо, у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з мотивів наведених у письмових заперечення. Додатково надали пояснення про те, що постанови виконавчого комітету ЛОО профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України №В-Х-III від 12 квітня 2017 року та №В-ХII-I від 21 квітня 2017 року є законними та обґрунтованими.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 2 червня 2008 року по 29 лютого 2012 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТзОВ «ОСОБА_5 Системс УА ГмбХ» та працював оператором верстатів з програмним керуванням, звільнений у зв'язку з обранням заступником голови Первинної профспілкової організації зазначеного ТзОВ 29 лютого 2012 року. З цієї посади він звільнений за п.1 ст.41 КЗпП України згідно розпорядженням № 5 від 21 квітня 2017 року.

Постановою виконавчого комітету Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № В-Х-ІІІ від 12 квітня 2017 року разом з іншим за порушення Статуту профспілки і дискредитацію профспілки ОСОБА_1 відсторонено від виконання обов'язків заступника голови первинної профспілкової організації ТзОВ «ОСОБА_5 Системс УА ГмбХ» з 12 квітня 2017 року по 31 травня 2017 року із збереженням заробітної плати і забороною його перебування на території підприємства.

Розпорядженням № 5 голови обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України ОСОБА_4 від 21 квітня 2017 року позивача звільнено з 24 квітня 2017 року з посади заступника голови профкому ТзОВ «ОСОБА_5 Системс УА ГмбХ» відповідно до п.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення Статуту профспілки та виключено з членів профспілки. Це розпорядження позивач отримав 24 квітня 2017 року.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова у справі №461/3081/17 від 11липня 2017 року (а.с.47-49) вирішено скасувати постанову виконавчого комітету Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № В-Х-ІІІ. Скасувати постанову виконавчого комітету Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № В-ХІІ-І від 21 квітня 2017 року. Скасувати розпорядження голови Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № 5 від 21 квітня 2017 року.Поновити ОСОБА_1 членом профспілки ППО Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 Системс УА ГмбХ». Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника голови ППО Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 Системс УА ГмбХ» профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України.

Поряд з тим, постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2018 року вирішено рішення Галицького районного суду м.Львова від 11 липня 2017 року в частині скасування постанови виконавчого комітету Львівської обласної ОСОБА_7 Профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України В-ХП-І від 21 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_16 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові. В решті рішення залишено без змін.

Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст.129 Конституції України, ч.1 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд, на виконання вимог ч.5 ст.12 ЦПК України, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, проте останні, відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України, скористались на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Оскільки відповідачем не було проведено оплату позивачеві вимушеного прогулу, наявні беззаперечні підстави для поновлення порушеного права останнього у судовому порядку шляхом стягнення на його користь середнього заробітку.

При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (далі Порядок)

Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата, яка згідно п.8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Положеннями ч.1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с.80), звільнення ОСОБА_1 відбулося 24 квітня 2017 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за січень та лютий 2017 року.

Згідно довідки Головного Управління Пенсійного фонду України, нарахована заробітна плата позивача за січень та лютий місяці становить по 12600 гривень.

Позивачем у січні 2017 року відпрацьовано повний календарний місяць, з них робочих днів 20. У лютому 2017 року позивачем також відпрацьовано повний календарний місяць у якому 20 робочих днів. Таким чином, за два місяці позивачем відпрацьовано 40 робочих днів та отримано 25 200 гривень. Відтак, середньоденна заробітна плата становить 630 гривень (25200 : 40 = 630).

Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу без відрахувань обовязкових платежів та зборів за період з 24 квітня 2017 року по 24 квітня 2018 року день ухвалення рішення, становить 240 днів, а відтак 151200 гривень (240-кількість робочих днів вимушеного прогулу х 360-розмір середньоденної заробітної плати = 151200 грн.)

З огляду на викладене, оскільки на підставі рішення суду позивача поновлено на роботі, на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за один місяць.

На виконання ч.6 ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, в дохід держави з Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України необхідно стягнути 704 грн. 80 коп. (одна вимога майнового характеру).

Керуючись ст.ст. 5, 10, 13, 259, 263-265 ЦПК України, ст.235 КЗпП України, з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» з наступними змінами, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) до Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України (місцезнаходження за адресою: м.Львів, проспект Т.Шевченка, 7, кім.39), ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України (місцезнаходження за адресою: м.Львів, проспект Т.Шевченка, 7, кім.39) на користь ОСОБА_1 (який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) 151 200 (сто пятдесят одну тисячу двісті) гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України (місцезнаходження за адресою: м.Львів, проспект Т.Шевченка, 7, кім.39) на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору

Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 (який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) середнього заробітку за один місяць у сумі 13 860 гривень допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24 квітня 2018 року.

Суддя Л.М.Городецька