Справа № 558/143/18
номер провадження 2/558/60/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

13 грудня 2018 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово ОСОБА_1, при секретарі судових засідань ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 січня 2013 року в розмірі 20990,59 гривень.

В позовній заяві позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує про те, що між ОСОБА_4 акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_3 15 січня 2013 року було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит в розмірі 1200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банком свої зобов'язання перед відповідачем виконано, однак відповідач ОСОБА_3 порушила умови кредитного договору № б/н від 15 січня 2013 року щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 31 грудня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 20990,59 гривень, що складається з: 933,03 гривень заборгованості за кредитом, 15479,82 гривень заборгованості за відсотками, 3102,00 гривень нарахованої пені та комісії, а також штрафи 500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 975,74 гривень штрафу (процентна складова).

Позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь 20990,59 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 січня 2013 року та понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився, до суду подав письмову заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а за відсутності відповідача, повідомленого про час розгляду справи, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 39).

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання 21 серпня, 4 вересня, 18 вересня, 2 жовтня, 29 жовтня, 14 листопада, 29 листопада та 11 грудня 2018 року не зявилась, хоч про час та місце їх проведення була повідомленою у встановленому порядку, судовими повістками та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Причини неявки в судове засідання відповідач ОСОБА_3 не повідомила, клопотань про проведення судового розгляду справи без її участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавала.

Таким чином, судом були вжиті усі заходи для належного виклику відповідача в судове засідання та повідомлення відповідача про час розгляду справи. Проте, відповідач в судове засідання не зявилася, а отже, на власний розсуд розпорядилася своїми процесуальними правами, що відповідає принципу диспозитивності, закріпленому у ст. 13 ЦПК України.

За таких обставин та за наявної згоди представника позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.

В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань по суті позовних вимог до суду не подавали.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Від позивача до суду надійшло повідомлення про те, що 21 травня 2018 року ОСОБА_4 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 87).

Ухвалою суду по даній справі від 13 грудня 2018 року, судом вирішено, у звязку з зміною назви, вважати позивачем у цивільній справі № 558/143/18 - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (код 14360570).

Позивачем було подано до Демидівського районного суду Рівненської області позовну заяву до ОСОБА_3 з дотриманням правил підсудності, визначених ч. 9 ст. 28 ЦПК України (за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача).

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що анкета-заява відповідача ОСОБА_3 (а.с. 7), Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 9-32), а також ОСОБА_1 банку складають кредитний договір між сторонами, що відповідає положенням ст. 634 ЦК України.

Згідно кредитного договору № б/н від 15 січня 2013 року, укладеного між ОСОБА_4 акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3, банк надає відповідачеві ОСОБА_3 кредит в розмірі 1200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З 21 травня 2018 року ОСОБА_4 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 87).

Згідно п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який час змінити кредитний ліміт.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 25 зв.).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 5-6) станом на 31 грудня 2017 року заборгованість відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором № б/н від 15 січня 2013 року складається з: 933,03 гривень заборгованості за кредитом, 15479,82 гривень заборгованості за відсотками, 3102,00 гривень нарахованої пені та комісії.

Суд погоджується з розрахунком, проведеним позивачем, оскільки доказів, що вказували б на неправильність такого розрахунку сторонами до суду не надано та судом не встановлено.

Як вбачається з наявних у справі письмових доказів відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у встановлені кредитним договором № б/н від 15 січня 2013 року строки, не виконала.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 15 січня 2013 року, а саме: 933,03 гривень заборгованості за кредитом, 15479,82 гривень заборгованості за відсотками, 3102,00 гривень нарахованої пені та комісії.

Крім того, за порушення умов кредитного договору № б/н від 15 січня 2013 року відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме порушення відповідачем строків сплати належних за договором платежів, позивачем нараховані відповідачеві штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частина), 975,74 гривень штрафу (процентна складова).

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року в справі №6-2003цс15.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 гривень та процентної частини штрафу в розмірі 975,74 гривень не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог, позивачеві необхідно відмовити.

Беручи до уваги встановлені обставини справи та вказані правові норми, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 15 січня 2013 року в розмірі 19514,85 гривень, що складається з: 933,03 гривень заборгованості за кредитом, 15479,82 гривень заборгованості за відсотками, 3102,00 гривень нарахованої пені та комісії.

В решті вимог позивача слід відмовити.

Позивачем понесено судові витрати, що становлять 1762,00 гривні (а.с. 1) судового збору, сплаченого на час подання до суду позовної заяви.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача ОСОБА_3 витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1638,10 гривень (19514,85 гривень х 1762,00 гривень : 20990,59 гривень = 1638,10 гривень).

Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України № 435-ІV від 16 січня 2003 року.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи - 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 січня 2013 року в розмірі 19514 (Девятнадцять тисяч пятсот чотирнадцять) гривень 85 копійок, що складається з: 933,03 гривень заборгованості за кредитом, 15479,82 гривень заборгованості за відсотками, 3102,00 гривень нарахованої пені та комісії (на рахунок 3111, МФО 305299) та 1638 (Одна тисяча шістсот тридцять вісім) гривень 10 копійок судового збору.

В решті вимог позивача - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою у порядку та строки, що передбачені ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненської апеляційного суду через Демидівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 13 грудня 2018 року.