АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/743/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Красюк Г.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року

м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В., Ювшина В.І.

з участю секретаря: Попова М.ВА.

учасники справи:

апелянта ОСОБА_5

представника апелянта адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року у справі за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шполянського районного управляння юстиції Орлової А.Ф. про тимчасове обмеження ОСОБА_5 права виїзду за межі України,

ухвала постановлена під головуванням судді Красюк Г. П.

повний текст ухвали складено - не зазначено,

в с т а н о в и л а :

Старший державний виконавець відділу ДВС Шполянського районного управління юстиції Орлова А.Ф. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_5 права виїзду за межі України, мотивуючи тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Шполянського районного управління юстиції перебувають виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості в сумі 250652,41 грн.

09 липня 2014 року до відділу ДВС надійшло клопотання про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_5 за межі України до повного виконання ним своїх обов'язків.

Ухвалою Шполянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року подання старшого державного виконавця відділу ДВС Шполянського міськрайонного управління юстиції Орлової А.Ф. задоволено. Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання ним зобов'язання по відшкодуванню заборгованості в сумі 250 652,41 грн.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду у березні 2018 року ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права і просить скасувати ухвалу Шполянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року та відмовити у задоволенні подання старшого державно виконавця відділу ДВС Шполянського районного управління юстиції Орловій А.Ф.

Апелянт зазначає, що його не було повідомлено про розгляд даного подання в суді першої інстанції, що позбавило його можливості подати заперечення стосовно цього подання.

Суд не мав прав розглядати подання державного виконавця погоджене виконуючим обов'язків начальника відділу, оскільки дане подання може бути погоджене тільки з керівником виконавчої служби. Крім того, не було надано жодних підтверджень, що на момент звернення з даним поданням до суду обов'язки начальника виконувала ОСОБА_8

Також обставина що викладена в оскаржуваній ухвалі, щодо існування в матеріалах виконавчого провадження чийогось клопотання про обмеження ОСОБА_5 в праві виїзду за межі України, не відповідає дійсності.

Також апелянт зазначає, що держаним виконавцем не було доведено факт його ухилення від виконання зобов'язання.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційний суд Черкаської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Черкаського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції задовольняючи подання старшого державного виконавця прийшов до висновку, що ОСОБА_5 ухиляється від сплати заборгованості на загальну суму 250 65,41 грн., а тому його необхідно тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Отже, законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та матеріалів цивільної справи вбачається, що до суду першої інстанції держаний виконавець не надавав докази ухилення боржника від сплати боргу, оригінал виконавчого провадження оглянутий в судовому засіданні не був.

При звернені з поданням про обмеження ОСОБА_5 в тимчасовому праві виїзді за межі України державним виконавцем було лише надано копію поста вони про відкриття виконавчого провадження №32470477 від 27 квітня 2012 року за виконавчим листом №2-683 виданого 16 грудня 2011 року Шполянським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» - 239 055,22 грн. та копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 33729708 від 06 серпня 2012 року за виконавчим листом №2-683 виданого 11 червня 2012 року Шполянським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» - 11 597,19 грн.

Проте наявність лише боргових зобов'язань за рішенням суду не є підтвердженням ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

В порушення зазначених вимог, судом першої інстанції не перевірявся факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, проте зазначив про ці обставини, як встановлені.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про задоволення подання старшого державного виконавця та тимчасового обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України у зв'язку з несплатою заборгованості, не встановивши факту ухилення боржника від виконання вказаних зобов'язань.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування, а апеляційна скарга до задоволення

Керуючись ст.ст. 258, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року - задовольнити, а ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року у справі за поданням старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шполянського районного управляння юстиції Орлової А.Ф. про тимчасове обмеження ОСОБА_5 права виїзду за межі України - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шполянського районного управляння юстиції Орлової А.Ф. про тимчасове обмеження ОСОБА_5 права виїзду за межі України - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді В.В. Пономаренко

Ю.В. Сіренко

В.І. Ювшин

Повний текст постанови складено 02 травня 2018 року.