Справа № 2-6542/10
Провадження №6/522/150/17
У Х В А Л А

24 квітня 2018 р. м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участю секретаря Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

10.07.2017 року до суду звернувся ОСОБА_1, ОСОБА_2 з заявою про відстрочення виконання рішення суду від 17.12.2010 року по справі за позовом ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якої просили:

- відстрочити на термін дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» примусове виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2010 року по солідарному стягненню з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №014/0075/74/70070 від 08.02.2007 року в загальному розмірі 722 632,90 грн.

В обґрунтування заяви вказано, що за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2010 року на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» стягнуто солідарно з ОСОБА_1Ю, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №014/0075/74/70070 від 08.02.2007 року в загальному розмірі 722 632,90 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн. 30.11.2016 року головним державним виконавцем Комінтернівського районного відділу ДВС ОСОБА_5 відкрите виконавче провадження №52996273. Заявники вважають що примусове виконання рішення суду підлягає відстроченню на підставі наступного: 08.02.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/0075/74/70070, за якими відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 67 670 доларів США. 08.02.2007 року в якості забезпечення зобовязання між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №014/0075/74/70070. Крім того, 22.02.2007 року в якості забезпечення зобовязання між позивачем та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1. Вказані відомості свідчать про те, що кредит отриманий ОСОБА_1 є валютним і він забезпечений іпотечним майном. Зазначене іпотечне майно є єдиним житлом сім'ї ОСОБА_1, до складу якої входять донька ОСОБА_6 та онучка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 Заявники посилаючись на Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вважають, що не може бути примусово відчужена квартира. Без згоди відповідачів державна виконавча служба позбавлена можливості проводити дії з примусового виконання рішення суду, що вимагає відстрочення виконання рішення суду на термін дії вищевказаного закону.

Ухвалою суду від 24.10.2017 року справа була прийнята до провадження судді Тарасова А.В.

У зв`язку з рішенням Першої Дисциплінарної палати від 07.12.2017 року № 3943/1дп/15-17 до ухвалення ОСОБА_8 Правосуддя рішення про звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати у відношенні судді Тарасова А.В., відповідно до наказу керівника апарату суду № 219/а від 08.12.2017 року та на підставі службової записки помічника судді Ткаченко О.О., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, здійснено повторний автоматизований розподіл справи.

Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 15.02.2018 року була прийнята до провадження та призначене судове засідання на 05.03.2018 року.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_9 (діє на підставі ордеру серії ОД №324510 та ордеру серії ОД №324509) пояснив, що ОСОБА_1 є позичальником, ОСОБА_2 є поручителем. Було рішення суду по стягненню заборгованості. Враховуючи валютний характер кредиту, наявність іпотечного майна, що є єдиним житлом, то дані відносини підпадають під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, сума стягнення становить 722 632,90 грн., що значно перевищує 5 розмірів мінімальних заробітних плат і добровільна згода на стягнення в примусовому порядку від відповідачів відсутня і не надана. Вищевказані обставини значно ускладнюють виконання рішення суду. Є правова позиція Верховного суду в таких випадках, тому просив відстрочити виконання рішення суду. На питання головуючого Дубінкін Ю.М. вказав, що виконавче провадження відкрито, проте за таких обставинах не можливо здійснити стягнення на іпотечне майно. На стягнення заборгованості з заробітної плати боржники не дають доброї згоди. На запитання головуючого повідомив, що йому відомо, що державний виконавець здійснив всі необхідні запити, які необхідні для примусового виконання рішення суду, проте будь-яких належних доказів щодо таких дій він не має та які саме дії конкретно не зміг перелічити.

Представник позивача ОСОБА_10 (діє на підставі довіреності №53/18 від 26.01.2018 року) зазначив, що заявники посилаються на правову позицію Верховного суду, однак така позиція стосується рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а в даному випадку є рішення суду про стягнення заборгованості. Державний виконавець може здійснити стягнення на рухомі речі, що не є забороненим, але державним виконавцем не було подано запитів щодо пошуку зареєстрованих транспортних засобів за божниками. На запитання представника відповідачів ОСОБА_10 повідомив, що є постанова про відкриття виконавчого провадження щодо обох боржників, проте на офіційному сайті ДВС інші постанови державного виконавця щодо проведених ним дій відсутні.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, 08.02.2007 року між ПАТ «ОСОБА_4 банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/0075/74/70070, за яким остання отримала кредитні кошти у розмірі 67 670 доларів США.

08.02.2007 року в якості забезпечення зобовязання між ПАТ «ОСОБА_4 банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №014/0075/74/70070.

22.02.2007 року в якості забезпечення зобовязання між ПАТ «ОСОБА_4 банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2.

Приморським районним суду м. Одеси 17.12.2010 року ухвалено рішення, відповідно до якого стягнуто солідарно на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» з ОСОБА_1Ю, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №014/0075/74/70070 від 08.02.2007 року в загальному розмірі 722 632,90 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн., яке набрало законної сили та за яким видано виконавчий лист.

При цьому судом встановлено, що рішення суду до теперішнього часу не виконано та відкрито виконавче провадження за цими виконавчими листами.

Посилання заявниці, що вона проживає в квартирі разом з її донькою та онукою, підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію), видану ОСОБА_1 03.07.2017 року вих. №130.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта вбачається, що квартира АДРЕСА_3 знаходиться під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданий Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, а також внесено запис про наявність обтяження згідно договору іпотеки від 20.02.2007р.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Виходячи з вищенаведеного, судом дійсно встановлено, що кредит ОСОБА_1 був валютним та забезпечений іпотекою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Однак, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України, у п. 37 постанови № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. Заяви сторін або державного виконавця про вчинення судом таких же дій при виконанні рішення суду за наявності для цього підстав розглядаються в порядку, встановленому статтею 373 ЦПК (ст. 435 ЦПК в редакції Закону України від 03.10.2017 року), за результатами вирішення яких постановляється ухвала.

У свою чергу ч. 1 ст. 435 ЦПК України закріплене положення, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічне положення міститься і в ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» відстрочки або розстрочка виконання, встановлення чи заміна способу і порядку виконання рішення допускається за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Підставою для застосування статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» є наявність обєктивних обставин (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), що ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень.

При вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо) (п.10 постанови Пленуму ВСУ №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»).

Тобто, за судовою практикою до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для відстрочки його виконання, належать хвороба боржника або членів його сімї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. (Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного суду України від 26.06.2013 року у справа № 1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго»).

Відповідно до Постанови Комінтернівського відділу ДВС ГУЮ Одеської області від 18.11.2016 року відкрите виконавче провадження №52896917, щодо виконання виконавчого листа №2-6542/10 про стягнення грошової суми 724 452,90 грн. з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_4 банк Аваль».

Відповідно до Постанови Комінтернівського районного відділу ДВС ГУЮ Одеської області від 30.11.2016 року відкрите виконавче провадження №52996273, щодо виконання виконавчого листа №2-6542/10 про стягнення грошової суми 724 452,90 грн. з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОСОБА_4 банк Аваль».

Інших відомостей, щодо ходу примусового виконання виконавчого листа №2-6542/10 у суду немає, учасниками справи не надано.

Заявниками не представлено ніяких доказів, що підтверджували б винятковість обставин для відстрочки виконання судового рішення. Крім того, заявниками не було взагалі вказано обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим відповідно до вимог ч.4 ст.435 ЦПК України.

Законом України "Про іпотеку"передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Варто відзначити, що даним законом регулюються відносини, у випадку примусового звернення стягнення на предмету іпотеки, проте в даній справі було постановлене рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд погоджується з зазначення представника позивача, що примусове виконання рішення суду може бути виконане державним виконавцем іншим чином, зокрема способами передбаченими ст.ст. 36, 48, 55, 68 та ін. Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Заявники просять відстрочити виконання рішення суду на термін дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що суперечить чинному законодавству а саме ч.5 ст.435 ЦПК України.

Отже, враховуючи вищевикладене і відсутність задоволених вимог кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації іпотечного майна та відсутність виняткових обставин для відстрочення виконання рішення суду, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволені даної заяви.

Керуючись ст.ст.10, ч.5 ст.18, 24 ,34 ,48 ,50 Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 3-13, 19, 23,258, 260,268, 435, ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду по цивільній справі № 2-6542/10 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня складання повної ухвали суду, згідно п. 2 ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 26.04.2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В.