Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"12" листопада 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В., при секретарі Кадимовій А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є власником будинку №25 по вул. Дністровській в м. Маріуполі. У вказаному будинку також зареєстрована відповідачка по справі її онучка - ОСОБА_2, яка за вказаною вище адресою тривалий час з 2010 року не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. В будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. На теперішній час з 2010 року разом з дітьми відповідачка проживає в Російській Федерації. Просить визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вул. Дністровська, буд.25.

Позивачка та її представник ОСОБА_3, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали вимоги, просили позов задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка у судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в суд не повідомила.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 12.11.2018 року ухвалено рішення проводити заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 07.08.1967 року ОСОБА_1 була відведена земельна ділянка №25 по вул. Дністровській в м. Маріуполі Донецької області.

Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого 20 вересня 1972 року МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 є власником житлового будинку №25 по вул. Дністровській в м. Маріуполі Донецької області.

З інформації, наданої судом Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 20.09.2002 року по теперішній час.

Факт непроживання відповідача за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Дністровська, буд.25 з 2010 року підтверджується актом №105 від 27.09.2018 року , виданого Головою КСН «Лучистий», а також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили, що ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не проживає з 2010 року по теперішній час.

З копії паспорту Російської Федерації, виданого 24.05.2017 року ТП УФМС Росії по Воронезькій області в Ольховатському районі, вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: Російська Федерація, АДРЕСА_1.

За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені

строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачка не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 понад сім років, вона втратила право користування цим житловим приміщенням.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені, а її при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь держави в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 258, 259, 263, 265, 280-281 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, Дністровська, буд.25.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Н. В. Литвиненко