АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/2761/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/5568/14-ц

26 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_8 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація-105 Голосіївського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

15 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація-105 Голосіївського району м. Києва», в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: стягнути солідарно з відповідачів на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, - 47 074,00 грн.; у відшкодування моральної шкоди - 15 000,00 грн.; у відшкодування витрат на проведення оцінки вартості ремонтно-відновлювальних робіт та визначення розміру шкоди - 5 000,00 грн..

В обґрунтування позову зазначала, що 20 серпня 2013 року належну їй квартиру АДРЕСА_1 було затоплено з вище розташованої квартири № 18, яка належить відповідачам. Комісією у складі інженера, слюсаря та майстра технічної дільниці було складено акт, в якому зафіксовано факт залиття, обсяги та опис пошкоджень і причину залиття, а саме: протікання води з вище розташованої квартири № 18 через пошкодження внутрішньої розводки труб. В вересні 2013 року її квартиру було повторно затоплено, про що комісією в тому ж складі складено додаток до акту про залиття (повторне залиття), в якому зафіксовано, що причиною залиття є пошкодження внутрішньої розводки труб вище розташованої квартири № 18. Вказала, що ОСОБА_5 відмовився впустити аварійну бригаду до своєї квартири для припинення затоплення та не здійснює жодних заходів для усунення прориву. Посилалася на те, що нею було замовлено проведення експертної оцінки вартості ремонтно - відновлювальних робіт, потрібних для усунення наслідків залиття, та за результатами проведеного дослідження експерт дійшов висновку, що вартість відновлювального ремонту затоплених кімнат в квартирі № 9 складає 47 074,00 грн.. За таких обставин, вважає, що заподіяний їй матеріальний збиток в вищевказаному розмірі підлягає відшкодуванню за рахунок винних в заподіянні шкоди осіб - ОСОБА_5 і ОСОБА_6. Також зазначила, що, в зв'язку регулярними залиттями та ухиленням відповідачів від добровільного відшкодування заподіяної шкоди, вона та її чоловік, який є інвалідом другої групи і хворіє на сердечну хворобу, зазнали моральних страждань, які погіршуються також тим, що ремонт в квартирі, яка є їх єдиним житлом, тривалий час не проводиться, що зумовлює постійну сирість, вологу і призводить до запаху плісняви. Завдану моральну шкоду оцінює в суму 15 000,00 грн., яка також підлягає стягненню з відповідачів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація - 105 Голосіївського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири, 47 074, 00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 5 000, 00 грн. витрат на проведення оцінки вартості ремонтно-відновлювальних робіт.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2 000, 00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 670, 25 грн..

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 квітня 2015 року касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року задоволено частково.

Скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Протокольною ухвалою суду від 25 квітня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_6.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Комунальне підприємство «житлово-експлуатаційна організація - 105 Голосіївського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин справи та без належної оцінки наявних у справі доказів. Зазначив, що під час попередніх судових розглядів даного спору, зокрема, і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ, факт залиття квартири позивача з вище розташованої квартири з вини її власників не ставився під сумнів, а причиною скасування рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог були лише порушення норм процесуального права, зокрема, неповне встановлення кола відповідачів. Вказав, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 квітня 2015 року було встановлено ряд обставин, які мають значення для правильного вирішення цього спору, зокрема встановлено, що залиття відбулося з квартири відповідачів, а розмір заподіяного збитку становить 47 074,00 грн. та підтверджений належними доказами, а саме: висновком експертного будівельно - технічного дослідження. Вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження дійсного існування обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2ОСОБА_8 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання вчетверте не з"явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись в установленому законом порядку, про розгляд справи 26 квітня 2018 року повідомлені 17 квітня 2018 року. що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення та телеграми, ОСОБА_6 причину своєї неявки суду не повідомила. ОСОБА_5 25 квітня 2018 року через свого представника подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв"язку з тим, що він перебуває у відряджені та через проблеми з отриманням поштової кореспонденції не мав можливості ознайомитись з матеріалами справи, проте доказів на підтвердження обставин викладених у заяві суду не надав. Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів.

Третя особа Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація-105 Голосіївського району м. Києва» явку свого представника в судове засідання не забезпечило, про день та час слухання справи судом повідомлялося у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником п'ятикімнатної квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі - продажу від 05 березня 1998 року.

В даній квартирі ОСОБА_2 проживає з чоловіком ОСОБА_9, який є інвалідом ІІ групи.

Власником квартири АДРЕСА_2, яка розташована поверхом вище, є ОСОБА_6, на підставі договору купівлі - продажу нерухомості від 31 січня 1997 року.

Згідно довідки за формою № 3 від 24 жовтня 2014 року, в квартирі № 18, крім власниці, проживають і зареєстровані чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_10.

20 серпня 2013 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 з вище розташованої квартири № 18.

Як вбачається з акту про залиття, що сталося від системи водопостачання, від 20 серпня 2013 року, підписаного комісією у складі: інженера ОСОБА_11, майстра технічної дільниці ОСОБА_12, слюсаря ОСОБА_13, та затвердженого головним інженером Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-105 Голосіївського району м. Києва» Поляковим А.С., квартира № 9 зазнала наступних пошкоджень: в дитячій кімнаті на стелі з гіпсокартону спостерігаються сліди від замокання площею від 0.3 кв.м. до 1.2. кв.м.; в ванній кімнаті сліди від замокання спостерігаються на стелі площею 0.5 кв.м.. Зі слів слюсаря, причиною замокання є пошкодження внутрішньої розводки на квартиру. Винуватим в залитті є власник квартири АДРЕСА_2.

04 вересня 2013 року комісією у складі: інженера ОСОБА_11, майстра технічної дільниці ОСОБА_12, слюсаря ОСОБА_13, складено додаток до акту від 20 серпня 2013 року, затверджений головним інженером Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-105 Голосіївського району м. Києва» Поляковим А.С., в якому зазначено, що в квартирі № 9 спостерігаються наступні пошкодження: в дитячій кімнаті на стелі з гіпсокартону спостерігаються сліди від замокання старого та нового походження, з відшаруванням фарби, площею до 2.0 кв.м.; в ванній кімнаті сліди від замокання спостерігаються на стелі площею 0.5 кв.м.. Зі слів слюсаря, причиною замокання є пошкодження внутрішньої розводки на квартиру. Винуватим в залитті є власник квартири АДРЕСА_2.

Висновком експерта № 0802 від 07 квітня 2014 року, складеним за результатами проведення експертного будівельно - технічного дослідження, встановлено, що ринкова вартість відновлюваного ремонту приміщень в квартирі АДРЕСА_1 після залиття, що мало місце 20 серпня 2013 року, становить 47 074,00 грн..

В даному Висновку експерта № 0802 також зазначено, що дослідження проводилося безпосередньо 20 серпня 2013 року, експертом було обстежено як квартиру № 9, так і квартиру № 18, з якої відбулося залиття. При огляді квартири № 18 було встановлено, що в приміщенні ванної кімнати проводиться ремонт водо несучих трубопроводів через влаштований отвір площею 0.5 м. Х 0,7 м. в стіні. Виявлена значна корозія трубопроводу холодного водопостачання та крапельна течія з зазначеного трубопроводу.

Додатково вказано, що пошкоджень в зв'язку з залиттям зазнали і потребують ремонту наступні приміщенні в квартирі № 9: коридор площею 25.2 кв.м., кімната площею 14.4. кв.м., ванна площею 12.1 кв.м..

За проведення експертного дослідження ОСОБА_2 сплачено на рахунок експертної установи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська незалежна судово - експертна установа» 5 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 08 квітня 2014 року.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи не було беззаперечно доведено вину відповідачів в залитті та достовірно не з'ясовано дійсний обсяг заподіяних затопленням пошкоджень, оскільки наявні у справі докази містять протиріччя та неузгоджені відомості щодо цих обставин, що свідчить про недоведеність позовних вимог.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодить не може, оскільки він не відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, з наступних підстав.

Так, статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи і не спростовано відповідачами, залиття квартири АДРЕСА_1, належної ОСОБА_2, відбулося з вище розташованої квартири № 18.

Причиною залиття є пошкодження внутрішньої розводки труб в квартирі № 18, про що зазначено в акті про залиття від 20 серпня 2013 року та додатку до акту про залиття від 04 вересня 2013 року.

Аналогічну причину залиття зазначено і у Висновку експерта № 0802 від 07 квітня 2014 року, де вказано, що в день залиття - 20 серпня 2013 року, експерт ОСОБА_16, в присутності інженера ОСОБА_17 та власника ОСОБА_6, оглянув квартиру № 18 та встановив, що у ванній кімнаті відповідачами проводиться ремонт водонесучих трубопроводів через влаштований отвір в стіні. Трубопровід холодного водопостачання зазнав значної корозії та має місце крапельна теча з цього водопроводу.

Також зазначено, що огляд квартири № 9 та квартири № 18, а також розташування ушкоджень оздоблення затопленої квартири, в порівнянні з місцями проходження інженерних комунікацій (вузлів та елементів водопровідно - каналізаційних мереж квартири № 9 та системи водопостачання вище розташованої квартири № 18), вказує на те, що місця розташування ушкоджень співпадають в горизонтальній проекції з місцями розташування елементів інженерних мереж квартири № 9, та знаходяться в місцях вузлів сполучення суцільних будівельних конструкції та інженерних комунікацій (стики плит перекриття, місця перетину перекриття трубопроводами, місця примикання перекриттів до поверхні стін), через які можливе потрапляння вологи у разі порушення в роботі, зокрема негерметичності, водопровідно - каналізаційних систем в вище розташованій квартирі.

В порядку ч. 4 ст. 72 ЦПК України, судом апеляційної інстанції було викликано експерта ОСОБА_16, який провів дослідження та підписав Висновок № 0802 від 07 квітня 2014 року, в судове засідання 29 березня 2018 року для роз'яснення свого висновку.

Експертом ОСОБА_16 було повністю підтримано свій висновок та пояснено, що залиття квартири № 9 відбулося з квартири № 18, в зв'язку з порушенням в роботі водопровідно - каналізаційних систем. Зазначений в висновку трубопровід холодного водопостачання, з якого відбувалася течія, є розведеним до квартири № 18 трубопроводом, а не трубопроводом централізованого холодного водопостачання. Невідповідності обсягу пошкоджень, яких зазнала квартира № 9, в актах про залиття та висновку експерта, зумовлені тим, що характер течії є крапельним, вода проходить через стики та місця перетину стін, перекриттів, інженерних мереж повільно, на момент обстеження квартири комісією Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-105 Голосіївського району м. Києва» пошкодження оздоблення коридору ще не проявилося, проте на момент обстеження даного приміщення експертом волога пляма вже була візуально помітна, мала характер прогресуючої, про що зазначено в висновку.

Вказані обставини відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не спростовані, доказів на підтвердження того, що в їх квартирі не було розгерметизації розвідних труб холодного водопостачання та крапельної течії, яка призвела до залиття нижче розташованої квартири № 9, не надано.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_14 було заявлено клопотання про призначення у справі судової будівельно - технічної експертизи, з метою з'ясування дійсних причин залиття квартири АДРЕСА_1, що мало місце 20 серпня 2013 року, та визначення розміру майнової шкоди, спричиненої даним залиттям. Оплату проведення експертизи гарантовано.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року клопотання було задоволено та призначено у справі судову будівельно - технічну експертизу. Оплату проведення експертизи покладено на ОСОБА_5.

Проте, призначена судом експертиза не була проведена, в зв'язку з тим, що її попередня оплата відповідачем ОСОБА_5 не здійснена, поштові відправлення від суду та експертної установи ним не отримувалися.

Жодних доказів поважності причин неотримання поштової кореспонденції та не проведення оплати експертизи, призначеної за клопотанням його представника, відповідачем суду не надано.

За правилом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналогічну вимогу встановлювала стаття 212 ЦПК України в редакції, що була чинною станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності та взаємозв'язку, вбачається, що всі вони, а саме: акт про залиття від 20 серпня 2013 року, додаток до акту про залиття від 04 вересня 2013 року, Висновок експерта № 0802 від 07 квітня 2014 року, свідчать про те, що залиття належної ОСОБА_2 квартири відбулося з вище розташованої квартири № 18, власниками якої є подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Вказаний факт відповідачами не спростовано, жодних доказів зворотного суду не надано, незважаючи те, що справа перебувала в провадженні суду тривалий час, з квітня 2014 року.

Суд першої інстанції визначеного в статті 212 ЦПК України в редакції, що була чинною станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення, принципу оцінки доказів не дотримався, наявним у справі документам в сукупності і взаємозв'язку оцінки не надав, в зв'язку з чим, дійшов безпідставного висновку про те, що вина відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у залитті квартири позивача не встановлена.

Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить , якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 151 Житлового кодексу встановлює, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, передбачено, що власник квартири зобов'язаний,зокрема, проводити за власні кошти ремонт квартир; забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають

псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_6 в період шлюбу з ОСОБА_5, доказів придбання цього майна за рахунок особистих коштів ОСОБА_6 не надано, що дає підстави вважати, що дане майно належить відповідачам на праві спільної сумісної власності. В даній квартирі відповідачі проживають і зареєстровані з 1997 року, тобто, як мешканці даного житла і співвласники в силу ст. 60 СК України, повинні нести солідарну відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок неналежної експлуатації водопровідних мереж в своєму житлі та виникнення пошкоджень, які призвели до течії води.

Суд першої інстанції вказані обставини не врахував, на положення статті 60 СК України та висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 квітня 2015 року, уваги не звернув, в зв'язку з чим дійшов безпідставного висновку про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності підстав для покладення на відповідачів солідарної відповідальності за шкоду, заподіяну залиттям.

За правилом ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно Висновку експерта № 0802 від 07 квітня 2014 року вартість проведення відновлювального ремонту квартири № 9 після залиття, яке мало місце 20 серпня 2013 року, складає 47 074,00 грн. ( вартість робіт та матеріалів - 39 228,00 грн. та податок на додану вартість - 7 846,00 грн.).

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дійсна вартість відновлювального ремонту є меншою, ніж вказано у висновку.

З урахуванням обставини справи та встановленої судом вини відповідачів в заподіянні матеріальної шкоди власнику квартири № 9 ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно, у відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, 39 228,00 грн..

Сума податку на додатну вартість не включається до розміру присудженого до стягнення відшкодування, так як, за правилом ст. 180 Податкового кодексу України, платником податку на додану вартість є, зокрема, особа, що здійснює господарську діяльність по наданню послуг, виконанню робіт, постачанню товарів.

Позивачем не надано доказів того, що ремонтні роботи в її квартирі було виконано суб'єктом підприємницької діяльності чи юридичною особою, які є платниками податку на додану вартість, що є підставою для виключення суми податку з загальної суми, зазначеної експертом до відшкодування.

При цьому, не є підставою для відмови у стягненні відшкодування та обставина, що перелік пошкоджень, зазначений в акті про залиття від 20 серпня 2013 року та додатку до акту про залиття від 04 вересня 2013 року, не повністю узгоджується з тим переліком, який брався до уваги експертом при обрахунку вартості відновлювального ремонту, оскільки, як було обґрунтовано роз'яснено експертом, швидкість прояву ушкоджень оздоблення мала повільний характер.

Вказаний факт підтверджується також тим, що причиною залиття була течія в трубопроводі, тобто, залиття водою мало поступовий прогресуючий характер і його наслідки не проявлялися відразу та в повному обсязі.

Не є підставою для відмови у позові і той факт, що висновок експерта датований не датою обстеження - 20 серпня 2013 року, а 07 квітня 2014 року, оскільки, як було пояснено в судовому засіданні експертом ОСОБА_16 та підтверджується матеріалами справи (квитанція № від 08 квітня 2014 року на суму 5 000,00 грн.), ОСОБА_2 в день звернення за проведенням експертного дослідження його оплату не проведено, а здійснено її лише в квітні 2014 року, перед подачею до суду позову.

Вказана обставина також пояснює, в зв'язку з чим у висновку експерта від 07 квітня 2014 року містяться посилання на документи, які ще не були складені станом на 20 серпня 2013 року - додаток до акту про залиття від 04 вересня 2013 року та технічний паспорт на квартиру від 27 вересня 2013 року.

Так як Висновок експерта № 0802, як документ, було складено 07 квітня 2014 року, експерт не мав об'єктивних перешкод для використання при його виготовленні додатку до акту про залиття від 04 вересня 2013 року та технічного паспорту на квартиру від 27 вересня 2013 року, а тому, вказані обставини не свідчать про необґрунтованість позовних вимог про стягнення відшкодування матеріальної шкоди в розмірі, що визначена експертом.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Пунктом 9 постанови встановлено, щорозмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, колегія суддів приймає до уваги посилання позивача на те, що вона зазнала моральних страждань внаслідок пошкодження належного їй майна та тривалого ухилення винних осіб від добровільного відшкодування заподіяної шкоди, була змушена шукати способи відновлення свого житла за власний кошт, оскільки залиття зумовлює в квартирі запах плісняви і сирість, що негативно впливає на побут ОСОБА_2 та її хворого чоловіка, який є інвалідом ІІ групи і має слабкий стан здоров'я.

Колегія суддів також враховує, що справа перебуває в провадженні суду тривалий час, більш ніж три роки, та за цей період відповідачами не було вчинено жодних дій, спрямованих на добровільне відшкодування заподіяної ними шкоди, натомість їх дії фактично спрямовані на затягування судового розгляду, оскільки в засідання вони не заявляються, призначена за клопотанням відповідача судова експертиза не була проведена в зв'язку з її не оплатою.

За таких обставин, виходячи з засад розумності і справедливості, колегія суддів приходить до висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн..

Враховуючи все вищевикладене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_8 є частково обґрунтованою, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому, підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 у відшкодування завданої матеріальної шкоди 39 228,00 грн. та у відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн., а всього 44 228,00 грн. В іншій частині позову відмовити.

Крім того, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову, вирішенню також підлягає питання щодо нового розподілу відшкодування судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Як встановлено зі змісту положень ст. 139 ЦПК України, витрати на підготовку експертного висновку на замовлення сторони відносяться до складу витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. (частина 6 ст. 139 ЦПК України)

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, за проведення експертного будівельно - технічного дослідження, було сплачено 5 000,00 грн., що підтверджується Договором № 20/08-13 від 20 серпня 2013 року, рахунком № 20/08/13 від 20 серпня 2013 року, квитанцією №QS21401874 від 08 квітня 2014 року.

Також, за подання позову було сплачено 670,75 грн.. за подання касаційної скарги на рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року, яким відмовлено в задоволенні позову, сплачено 500,00 грн. та за подання апеляційної скарги на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року сплачено 770,00 грн..

Таким чином, в сукупності, позивачем понесено судові витрати в розмірі 6940,75 грн..

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову також покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, а саме на суму в розмірі 44 228,00 грн., виходячи з закріпленого в статті 141 ЦПК України принципу пропорційності відшкодування судового збору розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачем в зв'язку з розглядом справи витрати в розмірі 6940,75 грн. підлягають відшкодуванню частково, шляхом стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат 4 944,93 грн., по 2 472,47 грн. з кожного.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 23, 322, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація-105 Голосіївського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у відшкодування матеріальної шкоди 39 228,00 грн. та у відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн., а всього 44 228,00 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у відшкодування судових витрат 4 944,93 грн., по 2 472,47 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий: Судді: