Справа № 352/1547/18
Провадження № 22-ц/4808/199/18
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на ухвалу Тисменицького районного суду, постановлену суддею Хоминець М.М. 29 серпня 2018 року в м. Івано-Франківську в справі за заявою ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», ТОВ «Компанія «Рона», ОСОБА_4 про визнання заяви, договорів поруки та іпотеки недійсними, скасування запису про державну реєстрацію права власності, -

в с т а н о в и в:

07.08.2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», ТОВ «Компанія «Рона», ОСОБА_4, в якому просила визнати недійсною заяву ОСОБА_3 про надання згоди на укладання ОСОБА_4 як майновим поручителем ТОВ «Компанія «Рона» договору про передачу в іпотеку адміністративно-виробничої будівлі та земельної ділянки по АДРЕСА_1; визнати недійсним договір №1 від 09.07.2014 року, укладений між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія «Рона», зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою №1 від 01.01.2015 року; визнати недійсним Іпотечний договір №1.14-16/17/І-6 (без видачі заставної) від 09.07.2014 року, укладений між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ТзОВ «Авторемгаз» зі всіма змінами та доповненнями, внесеними Додатковим договором про внесення змін та доповнень №1 до Іпотечного договору №1.14-16/17/І-6 (без видачі заставної) від 09.07.2014 року та Договором №2 про внесення змін та доповнень №1 до Іпотечного договору №1.14-16/17/І-6 (без видачі заставної) від 09.07.2014 року; визнати протиправними рішення та дії ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» щодо набуття права власності на предмети іпотеки згідно Іпотечного договору №1.14-16/17/І-6 (без видачі заставної) від 09.07.2014 року по заниженій ринковій вартості предметів іпотеки станом на 26.01.2017 року; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, якими було вирішено зареєструвати за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» право власності на земельну ділянку та адміністративно-виробничі будівлі, що знаходяться по АДРЕСА_1.

29.08.2018 року позивач ОСОБА_3 подала до суду заяву про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони відчуження майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 1,3504 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 58; приміщення - адміністративно-виробничі будівлі, складова частина об'єкту нерухомого майна: абмінбудинок площею 1203,5 кв.м., виробничий цех площею 1865,1 кв.м., трансформаторна підстанція площею 50,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 58.

Дану заяву обґрунтовано тим, що під час переоформлення права на спірне майно банком було використано підроблені документи, не проведено оцінку майна у встановленому порядку, а кредитні кошти ТОВ «Компанія «Рона» були отримані у значному розмірі без належного забезпечення, так як в іпотеку було передано майно, якого не існує в природі.

На даний час, незважаючи на наявність кримінальних проваджень та численних судових спорів, майно, право власності на яке оформлено за банком, перебуває на реалізації. Так на офіційному сайті ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» міститься посилання на продаж спірного майна.

Тому заявник вважає, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення в разі його постановлення.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 29 серпня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на спірне нерухоме майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 1,3504 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 58; приміщення - адміністративно-виробничі будівлі, складова частина об'єкту нерухомого майна: абмінбудинок площею 1203,5 кв.м., виробничий цех площею 1865,1 кв.м., трансформаторна підстанція площею 50,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 58.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» подало апеляційну скаргу. Важають дану ухвалу такою, що грубо порушує права та законні інтереси ПАТ «ПУМБ» як власника нерухомого майна, винесена з порушенням норм процесуального права, без жодного обґрунтування та без встановлення всіх обставин справи.

Зокрема, вказують, що у зв'язку з невиконанням ТОВ «Компанія «Рона» своїх зобов'язань за Кредитним договором №1.14-16 та Генеральним договором №ЮР/1.14-17, ПАТ «ПУМБ» 01.02.2017 року було задоволено забезпечені іпотекою грошові вимоги шляхом набуття права власності на вказаний вище предмет іпотеки в позасудовому порядку відповідно до умов Іпотечного договору, Закону України «Про іпотеку», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 року №553).

Разом з тим, вважають, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не наведено обґрунтування чому саме невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, як і не вказано, яким чином пов'язані між собою заходи забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна та предмет спору у даній справі.

Також вказують, що ОСОБА_3 не має відношення до вказаного предмету іпотеки, оскільки навіть не є його колишнім власником.

Окрім того, ухвалою Галицького районного суду від 01.03.2017 року у справі №341/331/17 за заявою ОСОБА_4 на вказані об'єкти нерухомості уже накладено арешт. Дана ухвала не оскаржувалася та на даний час є чинною.

Вказують також, що оскаржувана ухвала суду не містить жодних положень про вирішення питання про необхідність застосування судом зустрічного забезпечення, в той час як банк може зазнати збитків через перешкоджання розпорядженню вказаною нерухомістю.

Тому просять ухвалу Тисменицького районного суду від 29 серпня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

ОСОБА_3 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що фактично підставою для звернення нею до суду із вказаним позовом стало незаконне переоформлення майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яке було передано в іпотеку, на банк. На даний час на офіційному сайті ПАТ «ПУМБ» міститься посилання на продаж даного майна, а тому вважає, що суду першої інстанції було доведено реальність загрози відчуження спірного майна. Також суду було відомо, що дане майно використовується банком з метою отримання прибутку, а саме передано в оренду третім особам. Щодо існування інших заходів забезпечення, зазначає, що такі забезпечення застосовувалися в рамках кримінального, а не цивільного провадження, крім того, закон не забороняє застосовувати кілька видів забезпечення позову. Вважає, що застосовані заходи забезпечення позову жодним чином не порущують права ПАТ «ПУМБ», який продовжує використовувати вказані приміщення. Також ПАТ «ПУМБ» уже було ініційовано питання про скасування арешту майна щодо інших юридичних осіб. Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2018 року у справі №757/29512/18-к скасовано арешт на нерухоме майно із забороною відчуження та розпорядження, яке було власністю ТОВ «Коломийський ДОЗ». На підставі неведеного просить відмовити ПАТ «ПУМБ» у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Тисменицького районного суду від 29 серпня 2018 року про застосування заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача та відповідач ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили ухвалу суду залишити без змін.

Представник ТОВ «Компанія «Рона» в судове засідання апеляційного суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, представника позивача, відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та адміністративно-виробничі будівлі, які знаходиться в АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо даного нерухомого майна, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі. Однак, забороняти відчужувати дане майно не було необхідності, оскільки нерухоме майно, яке знаходиться під арештом, відчуженню не піддлягає.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік видів забезпечення позову визначений у ч. 1 ст. 150 ЦПК. Зокрема, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року у п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як вбачається інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №137927643 та № 137926030 від 17.09.2018 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 1,3504 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 58; адміністративно-виробничі будівлі, складова частина об'єкту нерухомого майна: абмінбудинок площею 1203,5 кв.м., виробничий цех площею 1865,1 кв.м., трансформаторна підстанція площею 50,9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 58, зареєстроване за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на підставі Іпотечного договору №1.14-16/17/І-6 від 09.07.2014 року, Договору про внесення змін і доповнень №1 від 28.01.2015 року, Договору про внесення змін і доповнень №2 від 24.07.2015 року, вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання, опису вкладення у цінний лист, повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 45-48).

Звертаючись в суд з позовом до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», ТОВ «Компанія «Рона», ОСОБА_4, ОСОБА_3 просила визнати недійсною заяву, написану від її імені, про надання згоди на укладання ОСОБА_4 як майновим поручителем ТОВ «Компанія «Рона» договору про передачу в іпотеку адміністративно-виробничої будівлі та земельної ділянки по АДРЕСА_1; визнати недійсним договір №1 від 09.07.2014 року, укладений між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія «Рона», зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою №1 від 01.01.2015 року; визнати недійсним Іпотечний договір №1.14-16/17/І-6 (без видачі заставної) від 09.07.2014 року, укладений між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ТзОВ «Авторемгаз» зі всіма змінами та доповненнями, внесеними Додатковим договором про внесення змін та доповнень №1 до Іпотечного договору №1.14-16/17/І-6 (без видачі заставної) від 09.07.2014 року та Договором №2 про внесення змін та доповнень №1 до Іпотечного договору №1.14-16/17/І-6 (без видачі заставної) від 09.07.2014 року; визнати протиправними рішення та дії ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» щодо набуття права власності на предмети іпотеки згідно Іпотечного договору №1.14-16/17/І-6 (без видачі заставної) від 09.07.2014 року по заниженій ринковій вартості предметів іпотеки станом на 26.01.2017 року; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, якими було вирішено зареєструвати за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» право власності на земельну ділянку та адміністративно-виробничі будівлі, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Тобто предметом спору є вищезазначене нерухоме майно.

Крім того, судом встановлено, що на офіційному сайті ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» міститься інформація про продаж вказаних об'єктів нерухомості, про що представник банку не заперечив в судовому засіданні апеляційного суду.

Таким чином, посилання апелянта на необґрунтованість заяви про забезпечення позову є безпідставними, оскільки, мотивуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник вказала причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто об'єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що мають реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зазначивши, що відповідач, який на даний час є власником спірного майна, має намір його відчужити.

Що стосується посилань апелянта на те, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду від 01.03.2017 року в рамках кримінального провадження №0000440 від 04.02.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, уже накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на дане нерухоме майно, то слід зазначити, що згідно вимог ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, а накладений арешт на майно в рамках кримінального провадження може бути скасований в порядку, визначеному КПК України.

Крім того, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчуження.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення даного позову у вигляді накладення арешту на майно.

Зважаючи на те, що ухвала суду першої інстанції оскаржується апелянтом тільки в частині задоволення заяви про забезпечення позову, законність і обґрунтованість ухвали в іншій частині апеляційний суд не досліджує.

Ухвала суду постановлена з дотриманням вимог норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Ясеновенко Л.В.