Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2018 Справа №607/2157/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 08 лютого 2018 о року предявив до суду позов до відповідача ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача в його користь суму боргу в розмірі 10000 гривень, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 892,60 гривень, інфляційні втрати у розмірі 7764 гривень та пеню в сумі 1344,66 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24 липня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів між фізичними особами, за умовами якого він передав, а позичальник (ОСОБА_2Ю.) прийняв у власність 10000 гривень, які зобовязався повернути у строк до 10 лютого 2015 року. Однак, по даний час, відповідач грошових коштів за договором від 24 липня 2014 року не повернув та уникає зустрічей із ним .

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

24 липня 2014 року між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) укладено договір позики грошових коштів між фізичними особами, згідно пункту 1 якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність 10000 гривень. Факт передачі та одержання суми позики у розмірі зазначеному у п. 1 даного договору відбувся до укладання цього договору.

Відповідно до пункту 2 вказаного договору позичальник зобовязався повернути позикодавцеві позику готівкою або на банківський/ картковий рахунок позичальника в строк до 10 лютого 2015 року.

Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості..

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк, та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання за договором не виконав, грошові кошти в розмірі 10000 гривень у строк до 10 лютого 2015 року не повернув.

Згідно наданого позивачем розрахунку суми інфляційний втрат який був здійснений ОСОБА_1 з урахуванням рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ N 62-97р від 03 квітня 1997 року, сума інфляційних втрат за договором від 24 липня 2014 року становить 7764 гривень.

Сума 3% річних за договором становить 892,60 гривень, що стверджується наданим позивачем розрахунком, здійсненим за формулою (П=10000(сума боргу)?3/100/365?1086(кількість днів прострочення) = 892,60 гривень.

Як вбачається із розрахунку суми пені, загальна сума пені за договором позики грошових коштів між фізичними особами від 24 липня 2014 року становить 1344,66 гривень.

Докази про повернення відповідачем позивачеві боргу за договором позики від 24 липня 2014 року в розмірі 10 тисяч гривень відсутні.

Стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування зазначених обставин.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача .

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 89,141, 264, 265,268, 280, 282, 352,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) заборгованість за договором позики грошових коштів між фізичними особами від 24 липня 2014 року, яка складається із: 10000 (десять тисяч) гривень основна сума боргу; 892,60 (вісімсот девяносто дві) гривні 60 копійок 3% річних за прострочення виконання зобов'язання; 7764 (сім тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні інфляційні втрати та пеня у розмірі 1344,66 (однієї тисячі триста сорок чотири) гривні 66 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір розмірі 704,80 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного тексту рішення суду - 24 квітня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_3