АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року м. Чернівці

справа № 719/4/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Височанської Н. К., Кулянди М. І.

секретар Тодоряк Г. Д.

розглянувши за відсутності учасників справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3, Виконавчий комітет Новодністровської міської ради Чернівецької області, про визначення порядку користування квартирою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 08 лютого 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Цицак В. Л.),

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою.

Позивач зазначав, що йому та відповідачці на праві спільної часткової власності належить трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1. Їх частки у праві власності є рівними - по 1/2.

У квартирі зареєстровані сторони, їх двоє дітей та онук.

Посилаючись на те, що відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, позивач просив встановити порядок користування квартирою, виділивши йому житлову кімнату № 6, площею 15, 80 кв. м, відповідачці - житлові кімнати № 2 площею 11,90 кв. м та № 3 площею 7,60 кв. м, а решту приміщень залишити у спільному користуванні.

Ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області від 24 січня 2018 року за клопотанням ОСОБА_2, залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_3 та Виконавчий комітет Новодністровської міської ради Чернівецької області, як законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5

Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 08 лютого 2018 року позов задоволено.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, згідно якого, позивачу ОСОБА_1 виділено в користування житлову кімнату № 6, площею 15,80 кв. м; відповідачці ОСОБА_2 - кімнати № 2, площею 11,90 кв. м, та № 3, площею 7,60 кв. м, разом із балконом-лоджією, площею 3,0 кв. м.

У спільному користуванні сторін залишено кухню, площею 7, 0 кв. м, ванну кімнату, площею 2, 6 кв. м, вбиральню, площею 1, 0 кв. м, коридор, площею 10,70 кв. м. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково: надати позивачу у користування кімнату №3, площею 7,60 кв. м, а їй кімнати № 6, площею 15,80 кв. м, № 2, площею 11,90 кв. м.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У справі встановлено, що рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 16 грудня 2014 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 7).

Квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_2 із визначенням часток по 1/2 кожному (а. с. 8), що визнається сторонами.

З технічного паспорта на спірну квартиру, зареєстрованого органом приватизації державного житла 17 серпня 2004 року за № 1928140, вбачається, що вона складається з трьох кімнат, житловою площею 35,30 кв. м, у тому числі кімнати № 6, площею 15,80 кв. м, кімнати № 2, площею 11,90 кв. м, кімнати № 3, площею 7,60 кв. м, кухні № 7, площею 7,0 кв. м, ванної кімнати № 5, площею 2,6 кв. м, вбиральні № 4, площею 1, 0 кв. м, коридору № 1, площею 10,70 кв. м, лоджії, площею 3,0 кв. м. Загальна площа квартири становить 59,60 кв. м. Згідно плану квартири вихід на лоджію, площею 3,0 кв. м, здійснюється через кімнату №3 (а. с. 9).

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За нормою ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500 цс15 Верховний Суд України виклав правову позицію, відповідно до якої оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Вирішуючи наявний між сторонами спір з приводу визначення порядку користування квартирою, суд першої інстанції у межах заявлених вимог, зважаючи на неможливість забезпечити точну відповідність реальних часток сторін ідеальним часткам у праві власності на квартиру, виділив у користування позивача за його згодою кімнату дещо меншої площі ніж та, що відповідає його ідеальній частці.

Проте указане не порушує як його прав так і прав відповідачки, якій виділено у користування житлові кімнати сукупною площею дещо більшою ніж та, що відповідає її ідеальній частці.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням указаних вище норм матеріального права, а доводи заявниці про зворотне є необґрунтованими.

Заявниця посилається на необхідності виділення позивачеві у користування кімнати площею не 15,80, а 7,60 кв. м.

Проте виділення у користування позивачеві кімнати площею 7,60 кв. м не ґрунтується на нормах матеріального права (ст. 358 ЦК України), оскільки у такому випадку матиме місце значна невідповідності реальної виділеної частки позивача у праві власності ідеальній.

Заявниця посилається на порушення судом першої інстанції норми ст. 71 СК України та неврахування інтересів інших співмешканців квартири: неповнолітнього сина ОСОБА_4, онука ОСОБА_5 та його матері, а їх (сторін) доньки ОСОБА_3

Проте норма ст. 71 СК України не регулює спірних відносин, а власниками спірної квартири є лише сторони у справі, між якими і вирішується спір.

Щодо інших проживаючих у квартирі дітей та онуків сторін, то оскаржуваним рішенням їх права не вирішуються.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 27 квітня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: Н. К. Височанська

М. І. Кулянда