Справа № 569/6363/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючого судді Кучиної Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і компенсації втрати частини доходів, -

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (далі ПрАТ «Рівнеазот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, в якому просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 37982,87 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 384,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що працювала на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час ПрАТ «Рівнеазот»). Наказом № 2805-ВК від 19.10.2017 року була звільнена з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю.

При звільненні з роботи їй був проведений розрахунок, що згідно довідки №2285 від 10.11.2017 року становив в розмірі 8818,67 грн., який вона отримала 03 квітня 2018 року, відтак відповідач зобов'язаний відшкодувати їй середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсувати втрату заробітку у зв'язку із порушенням строків її виплати, у зв"язку з чим вона звернулася до суду із позовом.

Посилаючись на вимоги статті 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 37982,87 грн.

Крім того, покликаючись на ЗУ « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків її виплати» від 19.10.2000 № 2050 ІІІ, просить стягнути 384,49 грн. компенсації доходів за весь час затримки проведення розрахунку.

Представник ПрАТ «Рівнеазот» Поляк І.В. подав суду відзив на позовну заяву, вказавши, що позовну заяву ОСОБА_1 вважає необґрунтованою і позов не визнає з підстав, наведених у відзиві, в якому вказує, що не погоджується з сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 37982 грн. 87 коп., надавши свій розрахунок заборгованості, а саме: середній заробіток з 21.10.2017 року по 02.04.2018 року становить 18851,84 грн. (112 роб. днів Х 168,32 грн.) та посилається на відсутність вини відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобов"язань перед позивачем по виплаті заробітної плати. Вказує на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, що обумовлюється наявністю заборгованості РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» перед ПрАТ «Рівнеазот» за утримання очисних споруд, призупинення дії антидемпінгових мит на імпорт російських добрив Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі тощо.

Крім того, представник відповідача посилається на те, відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ПрАТ «Рівнеазот» є платником єдиного внеску, що разом із нормами п. 1 ст. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачають можливість звернення позивача до органів зайнятості населення звільнення для отримання грошової допомоги по безробіттю.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час ПрАТ «Рівнеазот»).

Наказом № 2805-ВК від 19.10.2017 року позивач була звільнена з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи їй не було виплачено вчасно заробітну плату, у зв»язку з чим вона звернулася до суду із позовом. На день звільнення їй належало до виплати 8818,67 грн., однак гроші позивачу були перераховані тільки 03.04.2018 року.

Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про середню заробітну плату № 1462 від 24.04.2018 р. заробітна плата за червень-липень 2017р. становить 2007.19 грн. Число відпрацьованих робочих годин у червні 2017 року - 15,40 год., у липня 2017р. - 80,00 год., разом - 95,40 год.

Отже, середньогодинна заробітна плата (за відпрацьовані години) становить 59,9134 (20310,64грн. / 339,00год).

Таким чином, середньоденна заробітна плата при восьмигодинному робочому дні становить 21,0397 (2007,19 грн. /95,40 год.).

Листом Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік» встановлено Розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік, розрахованої за календарем п'ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями в суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день впродовж робочого тижня та зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів.

Отже, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку середнього заробітку за період з 21.10.2017р. по 02.04.2018р. становитиме (середньоденний (годинний) заробіток) х (число робочих днів/годин):

З 21-31.10.2017 року - 7 роб. днів;

Листопад 2017 року - 22 роб. днів;

Грудень 2017 року - 20 роб. днів;

Січень 2018 року - 21 роб. днів;

Лютий 2018 року - 20 роб. днів;

Березень 2018 року - 21 роб. днів;

З 01 - 02.04.2018 року - 1 роб. днів.

Таким чином, середній заробіток з 21.10.2017 року по 02.04.2018 року становить 18851,84 грн. (112 роб. днів Х 168,32 грн.).

Вищевказаний розрахунок ніким не оспорений і доказів протилежного суду не надано, а відтак суд даний розрахунок бере до уваги при встановленні обставин по справі.

Посилання представника відповідача на відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця дає підстави для висновку про те, що не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до роз»яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обов»язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача.

Посилання представника відповідача на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, суд визнає недоречним.

Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Обставини, які б свідчили про дії відповідача у стані крайньої необхідності представником відповідача не наведені і судом такі обставини не встановлені.

Крім того, доводи представника відповідача про справляння податків і зборів при стягненні середнього заробітку на увагу не заслуговують, адже відповідно до роз'яснень, даних в абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб'єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства.

Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов'язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця.

Виходячи з наведеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів, то суд прийшов до наступних висновків.

Судом враховується, що у разі затримки виплати заробітної плати працівникам, виплачується компенсація втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати відповідно до ЗУ«Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків її виплати від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць( після утримання податків і обов»язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу ( інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Оскільки відповідачем несвоєчасно виплачено заробітну плату, на день звільнення з позивачем розрахунок не провів, а лише 03 квітня 2018 року, то підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати, порахована відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків її виплати» від 19.10.2000 р №2050-ІІІ, Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженою постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159.

Сума компенсації доходів позивача за весь час затримки проведення розрахунку складає 384,49 грн.

Компенсація проводиться за рахунок тих самих джерел, що й виплати, за невиплату яких вона нараховується. Нарахування компенсації проводиться один раз перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, у якому проводиться виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. Оскільки відповідачем не було вжито жодних заходів щодо усунення цих порушень вимог чинного законодавства, суд, вважає такі дії порушенням прав позивача.

Виходячи з наведеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов позивача задовольнити частково.

Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред"явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись статями 3,12,13,81,141,259,263-265,354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і компенсації втрати частини доходів - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки проведення розрахунку, починаючи з 21.10.2017 року по 02.04.2018 року в сумі 18851 (вісімнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят одна) грн. 84 коп. без утримання податків та інших обов"язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати, нараховану відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків її виплати від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 49 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» в дохід держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок без утримання податків та інших обов"язкових платежів.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області в Апеляційний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, адреса проживання: АДРЕСА_1.

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "РІВНЕАЗОТ", місцезнаходження: м. Рівне-17, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємства і організацій України 05607824.

Суддя Н.Г. Кучина