Справа № 629/409/18
Номер провадження 2/629/548/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.04.2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання- Котяй А.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м.Лозова цивільну справу №629/409/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-
25.01.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 19 832, 77 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., та судові витрати в сумі 4 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 коп. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. 06.10.2017 року приблизно о 07:50 год., ОСОБА_2 в м.Лозова по вул.Свободи, керуючи автомобілем, перестроювався з лівого ряду в правий та не дав дорогу позивачу, що рухався в попутному напрямку по смузі, на яку він перестроювався та допустив зіткнення, внаслідок чого автомобілі зазнали технічних пошкоджень. Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області відповідача визнано винним в вище вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Позивач вказує, що за дослідження спеціаліста-товарознавця він сплатив 1 200, 00 грн., вартість ремонту склала 18 632, 77 грн. ОСОБА_1 зазначає, що відчував постійний дискомфорт через неможливість експлуатування автомобіля, а тому оцінює моральну шкоду в 10 000, 00 грн. Також позивач вказав, що на послуги адвоката витратив 4 000, 00 грн.
19.02.2018 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, але ОСОБА_2 відзиву так і не надав.
Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Не явка сторін та не надання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 06.10.2017 року приблизно о 07:50 год., ОСОБА_2 в м.Лозова по вул.Свободи, керуючи автомобілем, перестроювався з лівого ряду в правий та не дав дорогу ОСОБА_1, що рухався в попутному напрямку по смузі, на яку він перестроювався та допустив зіткнення, внаслідок чого автомобілі зазнали технічних пошкоджень, що підтверджується постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.11 2017 року(а.с. 8), фотознімками автомобіля (а.с.16-24).
Автомобіль легковий седан-В ВАЗ 2106, д.н. НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4(а.с.6).
Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 12.11.2017 року(ас.15) ОСОБА_1 є довіреною особою ОСОБА_3. В заяві ОСОБА_3 вказала, що автмобіль ВАЗ 2106 держномер НОМЕР_5 р.в. дійсно знаходився в її власності, але 23.08.2016 року вона продала його ОСОБА_1
Відповідно до квитанції №930853 серії ААВ від 09.01.2018 року(а.с.9), позивачем було сплачено 1 200, 00 грн. за звіт №425/2017 від 04.12.2017 року.
Враховуючи Звіт №425/2017 від 04.12.2017 року з додатками(а.с.10-30), матеріальний збиток власникові нанесено без урахування величини втрати товарної вартості у розмірі 14 600, 81 грн.
Згідно з ремонтною калькуляцією від 04.12.2017 року вартість ремонту становить 18 632, 77 грн.
Відповідно до Ордеру(а.с.24) ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги ОСОБА_4, на яку витратив 4 000, 00 грн., про що свідчить Книга обліку доходів адвоката ОСОБА_4(а.с.36).
Пунктом 13 Постанови Пленуму №4 зазначено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 1187 ч.2 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до роз'яснень, викладених в Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в п. 6 зазначено, що «особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( п. 2.2. Правил дорожнього руху України)».
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).
Потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини третьої, четвертої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

За таких обставин, позивачем доведено причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та пошкодженням транспортного засобу, та наведені підстави прийняття в якості достовірних даних, викладених у звіті ФОП ОСОБА_5 від 04.12.2017 року, враховуючи при цьому обставини, встановлені постановою у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зважаючи на викладене, факт відсутності підписання трудових договорів, документації про оплату праці та звільнення не оспорюється, тобто не оформлення трудових правовідносин підтверджується як позивачем, так і відповідачем.

На підставі ч.2 ст.80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Тому, позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 19 832, 77 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, та те, що позивач не є власником пошкодженого транспортного засобу, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 10 000,00 гривень є виваженим та справедливим. Суд враховує обставини по справі, та вважає , що з виниклим ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП, тривалий час він позбавлений можливості використовувати автомобіль, що суттєво погіршує якість його життя, повинен надавати пояснення в органах поліції, суді, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. Тому суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим.

Враховуючи витрати позивача на правничу допомогу, що пов'язана з розглядом справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати, що пов'язані з оплатою послуг адвоката позивача.

З урахуванням викладеного вище, зважаючи на відсутність відзиву на позов, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 80-81, 82, 141, 247, 206, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 999, 1166-1167, 1187, 1188 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 19 832 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот тридцять дві) гривні 77 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 гривень 00 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 гривні 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.Лозова Харківської області, ІПН НОМЕР_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_3, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2.

Суддя Т.О.Каращук