Номер провадження: 22-ц/785/2389/18
Номер справи місцевого суду: 2-531/10
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.

за участі секретаря - Сідлецької Ю.С.

з участю: представника публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2017 року (суддя Кравчук Т.С.) у цивільній справі за скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, зацікавлені особи: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Булахевіч Степан Вікторович і боржник ОСОБА_3,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

16.02.2017 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось зі скаргою на рішення відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі-ВДВС), зокрема Банк просив скасувати постанову про повернення виконавчого документа від 30.12.2016 року, яка була прийнята державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Булахевіч С.В. (далі-держвиконавець ВДВС) про стягнення з ОСОБА_3 на користь Банка заборгованості за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 621 919,10 швейцарських франків.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2017 року скаргу Банка задоволено частково: суд визнав незаконною постанову держвиконавця ВДВС від 30.12.20016 року у ВП №48752932 про повернення виконавчого документа стягувачу щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь Банка заборгованості за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 621 919,10 швейцарських франків.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

В апеляційній скарзі представник ВДВС просить ухвалу суду від 30.06.2017 року скасувати і відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на незаконність ухвали суду.

Апеляційна скарга ВДВС обґрунтована наступним: під час здійснення виконавчих дій державний виконавець вчинив всі необхідні дії для виконання рішення суду про стягнення заборгованості, які передбачені ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі направив запити до реєстраційних органів з метою виявлення майна боржника і направив запити до податкових органів, крім того, на підставі рішення суду від 10.12.2015 року, визнано недійсним рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно, яке боржник передав в іпотеку Банку; оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені заходи розшуку майна та коштів виявилися безрезультатними, відсутні підстави для визнання незаконною постанови про повернення виконавчого документу.

Судом першої інстанції встановлені і неоспорені такі обставини.

У вересні 2015 року представник Банка звернувся до ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження, зокрема за виконавчим документом про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 у розмірі 621 919,10 швейцарських франків (а.с.47).

Постановою держвиконавця від 18.09.2015 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь Банка заборгованості у розмірі 621 919,10 швейцарських франків (а.с.68).

У вересні 2015 року, березні, липні та серпні 2016 року держвиконавець вчиняв дії з метою виявлення майна та коштів у боржника у зв'язку з чим надсилав запити до реєстраційних та податкових органів, виходив за місцем проживання боржника (а.с.70-81,88-105,132-151).

30.12.2016 року держвиконавець ВДВС у ВП №48752932 прийняв постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а саме, виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 на користь Банка заборгованості за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 621 919,10 швейцарських франків (а.с.153,154).

Між сторонами виникли правовідносини з судового контролю за виконанням судових рішень, які регулюються нормами ЦПК України і Законом України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу Банка частково виходив з того, що постанова держвиконавця ВДВС у ВП №48752932 від 30.12.20016 року про повернення виконавчого документу стягувачу є незаконною, оскільки держвиконавець не вчинив всіх дій, передбачених законом, направлених на повне та своєчасне виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині зважаючи на наступне.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень - сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи (ст.383 ч.1 ЦПК України у редакції, чинній на час прийняття ухвали, ст. 447 ч.1 ЦПК України).

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ст. 48 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ст. 48 ч.8 Закону України «Про виконавче провадження»).

Держвиконавець ВДВС, вирішуючи 30.12.2016 року питання про повернення виконавчого документу Банку, всупереч ст. 48 ч.8 Закону України, не перевірив за два тижні до прийняття постанови інформацію чи наявні у боржника ОСОБА_3 будь-які рахунки, а за три місяці (з жовтня по грудень 2016 року) про наявність у боржника ОСОБА_3 будь-якого рухомого або нерухомого майна, майнових прав, інформацію про доходи боржника.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність постанови держвиконавця ВДВС від 30.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Доводи представника ВДВС у скарзі про те, що: під час здійснення виконавчих дій державний виконавець вчинив всі необхідні дії для виконання рішення суду про стягнення заборгованості, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», у тому числі направив запити до реєстраційних органів з метою виявлення майна боржника, а також направив запити до податкових органів, крім того, на підставі рішення суду від 10.12.2015 року визнано недійсним рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно, яке боржник передав в іпотеку Банку; у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені заходи розшуку майна та коштів виявилися безрезультатними, - не заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП №48752932, копія якого приєднана до матеріалів справи, що держвиконавець ВДВС, вирішуючи 30.12.2016 року питання про повернення виконавчого документу Банку, всупереч ст. 48 ч.8 Закону України, не перевірив за два тижні до прийняття зазначеної постанови інформацію чи наявні у боржника ОСОБА_3 будь-які рахунки, а за три місяці (з жовтня по грудень 2016 року) про наявність у боржника ОСОБА_3 будь-якого рухомого або нерухомого майна, майнових прав, інформацію про доходи боржника.

Наявність рішення суду про визнання недійсним рішення про право власності на нерухоме майно яке боржник передав в іпотеку Банку, не звільняє джержвиконавця від обов'язку вчинити дії, передбачені ст. 48 ч.8 Закону України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на те, що під час примусового виконання рішення суду порушені права Банка, як стягувача у виконавчому провадженні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про захист порушеного права.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення скарги Банка, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишає без змін з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області - відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 20.04.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Є.С. Сєвєрова