АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/8872/17Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/370/18 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря - Танцюра О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/8872/17 за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 7 лютого 2018 року (ухваленого суддею Грицак Р.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 31 грудня 2013 року ОСОБА_2 зобовязався повернути йому до кінця 2014 року грошові кошти у сумі 44710,00 дол США, про що написав розписку, яка засвідчує факт неповернення. Відповідач у зазначеній розписці зазначав, що він зобовязується розрахуватись з ОСОБА_1 в повному обсязі за придбані землю і приміщення. Посилаючись на те, що протягом 2014 року ОСОБА_2 повернув лише 3710 дол США, просив стягнути з нього на підставі ст.ст. 526, 527, 610 ЦПК України 41 000 дол США.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 7 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на те, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права та без врахування всіх обставин справи.

Апелянт зазначив, що розписка є письмовим правочином, який визнає права та обовязки сторін правочину. Наявність розписки у позивача свідчить про невиконання умов зобовязання відповідачем. Не погоджується з обґрунтуванням суду про те, що розписка від 31 грудня 2013 року повязана із договором купівлі-продажу від 30 грудня 2013 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2015 року і ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 8 лютого 2016 року у справі №607/695/15-ц встановлено, що дана розписка стосується майбутнього договору купівлі-продажу належної ОСОБА_1 24/100 частини нежитлового приміщення і земельної ділянки, яку він мав намір придбати за 80 000 дол США. В рахунок авансу він сплатив 35 290 дол США, а на решту 44 710 дол США написав розписку через відсутність коштів.

Протягом 2014 року він сплатив ще 3 710 дол США. У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про стягнення сплаченого ним авансу за усною домовленістю про придбання ним іншої частини приміщення. Розписки, написані ОСОБА_1 про отримання такої суми коштів у нього відсутні (не може їх знайти, а можливо вони викрадені).

Вважає, що позивач не довів, що у нього є грошові зобовязання перед відповідачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити, скасувавши твердження суду першої інстанції, яке зазначене в мотивувальній частині, а саме:

Як вбачається з позовної заяви та письмових пояснень представника позивача від 6 вересня 2017 року предметом даного позову є грошові (боргові) зобовязання відповідача перед позивачем згідно розписки від 31 грудня 2013 року.

Зміст розписки від 31 грудня 2013 року свідчить про зобовязання відповідача повернути кошти за придбане майно згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та земельної ділянки, що не заперечується сторонами.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що кошти, які відповідач мав сплатити позивачу за розпискою від 31 грудня 2013 року, є допллатою за придбане ним майно згідно договорів купівлі-продажу, укладених між сторонами 30 грудня 2013 року.

В решті рішення залишити без змін.

Відповідач посилається на те, що ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 8 лютого 2016 року встановлено, що спірна розписка стосується домовленості щодо укладання в майбутньому договору купівлі-продажу 24/100 частини нежитлового приміщення і земельної ділянки, які належать ОСОБА_1 Вважає, що суд повинен був закрити провадження, оскільки позивач звертався з аналогічним позовом про стягнення з нього коштів за вказаною розпискою і у задоволенні позову рішенням Тернопільського міськрайонного суду відмовлено.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 зіслався на доводи, зазначені ним в апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак подав заяву про слухання справи у його відсутності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що 31 грудня 2013 року ОСОБА_2 написав розписку про те, що він придбав у ОСОБА_1 землю і приміщення за адресою провулок Цегельний, 1 згідно договору купівлі-продажу і недорозрахувався в сумі 44 710 дол США. Зобовязувався розрахуватись в повному обсязі до квітня 2014 року (а.с. 5).

Судом також встановлено, що 30 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено два нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу договори купівлі-продажу 35/100 часток нежитлового приміщення та 0,0258 га земельної ділянки кадастровий номер 13:013:0070 за адресою провулок Цегельний, 1 в м.Тернопіль. Згідно вказаних договорів ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_1 35/100 часток нежитлового приміщення за 548 740 грн, які шляхом безготівкового перерахування коштів зараховані на рахунок продавця та за 47 367 грн земельну ділянку, які сплачені до підписання договору. У договорах ОСОБА_1 підтвердив проведення покупцем повного розрахунку за обєкти продажу та відсутність до ОСОБА_2 претензій фінансового характеру (а.с. 59).

Позивач підставою позову зазначав невиконання зобовязання за розпискою від 31 грудня 2013 року та не вказував які угоди по відчуженню нерухомості (земельної ділянки та приміщень), що за адресою провулок Цегельний, 1 на користь ОСОБА_2 він укладав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення коштів з ОСОБА_2 за вищевказаною розпискою, оскільки за укладеними між сторонами договорами купівлі-продажу 35/100 частин нежитлового приміщення та земельної ділянки розміром 0,0258 га по провулку Цегельний, 1 в м.Тернопіль проведено повний розрахунок.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 14 цього Кодексу цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 220 цього Кодексу у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Зі змісту розписки вбачається, що відповідач недорозрахувався за придбані ним землю та приміщення, що знаходяться в м.Тернопіль, провулок Цегельний, 1 в сумі 44 710 дол США, за які зобовязався розрахуватись в повному обсязі до кінця 2014 року.

До такого ж висновку прийшов суд апеляційної інстанції, що відображено в рішенні від 8 лютого 2016 року (а.с. 18-22).

Про інші договори купівлі-продажу обєктів нерухомості, що знаходяться за адресою м.Тернопіль, провулок Цегельний ,1, крім тих, що знаходяться в матеріалах справи, позивач не зазначав.

Відповідач, заперечуючи позов, посилається на те, що розписка була написана ним на підтвердження укладення в майбутньому іншої 24/100 частин нежитлового приміщення по провулку Цегельний, 1 в м.Тернопіль, яке належить ОСОБА_1 Будь-яких належних та допустимих доказів наведеного не надав.

В той час представник ОСОБА_1 вказані обставини заперечував.

За вищевказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що розписка стосується нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30 грудня 2013 року.

Встановивши те, що позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що зобовязання повернути кошти у ОСОБА_2 виникло на підставі розписки від 31 грудня 2013 року, в якій зазначено, що відповідач недорозрахувався за придбані ним землю та приміщення за адресою м.Тернопіль, провулок Цегельний, 1 згідно договору купівлі-продажу, про інші договори купівлі-продажу зазначеного майна не вказує, а за укладеними договорами купівлі-продажу 35/100 часток нежитлового приміщення і земельної ділянки по провулку Цегельний, 1 проведено повний розрахунок, про що зазначено в їх змісті, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Посилаючись на те, що розписка є правочином, який породжує у ОСОБА_2 обовязок сплатити ОСОБА_1 гроші в обумовленій сумі, представник позивача не зазначає на підставі чого він виникає (тобто не вказує обєкту правовідносин).

Зважаючи на вищевикладене, наявність спірної розписки у позивача не створює для відповідача обовязку зі сплати зазначеної суми коштів.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2015 року ОСОБА_1 звертався з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 41 000 дол США і рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2015 року йому в задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 8 лютого 2016 року апеляційна скарга на вказане рішення відхилена, а рішення суду першої інстанції залишено без змін (справа №607/695/15-ц).

З вказаної ухвали апеляційного суду вбачається, що підставою позову була вимога про повернення коштів за договором позики, який оформлено розпискою від 31 грудня 2013 року. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 грудня 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 35/100 частин приміщення і 0,0258 га земельної ділянки, що по провулку Цегельний, 1, за які відповідач не доплатив 44 710 дол США і зобовязувався їх повернути до кінця 2014 року.

За твердженням позивача відповідач ОСОБА_2, недоплативши за придбані ним приміщення і земельну ділянку, що по провулку Цегельний, 1 набув статусу позичальника за виданою ним розпискою.

Отже, підставою раніше заявленого позову ОСОБА_1 зазначав невиконання зобовязання за договором позики згідно розписки від 31 грудня 2013 року.

За таких обставин, підстави для закриття провадження у справі, передбачені ст. 255 ЦПК України, відсутні.

Враховуючи те, що підставою виникнення зобовязання у даній справі та у справі №607/695/15-ц позивач вказував одну і ту ж саму розписку та те, що про інші договори купівлі-продажу нерухомості по провулку Цегельний, 1 (на які є посилання у розписці) позивач не зазначає, а у справі №607/695/15-ц виникнення зобовязання за даною розпискою повязував з договорами купівлі-продажу 35/100 частин приміщення та 0,0258 га земельної ділянки, що по провулку Цегельний, 1 в м.Тернопіль, доводи апелянта про те, що спірна розписка не повязана з договорами купівлі-продажу від 30 грудня 2013 року не заслуговують уваги суду.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що апеляційним судом при розгляді вищевказаної справи було встановлено про намір сторін укласти договір купівлі-продажу іншої 24/100 частини спірного приміщення, яке належало ОСОБА_1 та що спірна розписка не стосується договору купівлі-продажу від 30 грудня 2013 року не заслуговують уваги суду та спростовуються змістом ухвали апеляційного суду від 8 лютого 2016 року, в якій зазначено, що такі пояснення давав представник відповідача ОСОБА_2, однак це не є встановленою обставиною, яка відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Апеляційний суд не вбачає підстав для виключення з мотивувальної частини рішення посилання, які викладені в мотивах апеляційної скарги ОСОБА_2 та дослівно процитовані в описовій частині постанови, оскільки вони відображають підстави позову, зазначені в позовній заяві ОСОБА_1 та письмових поясненнях його представника ОСОБА_3 (а.с. 4, 25-26), зміст розписки (а.с. 5) та висновок суду зроблений на підставі оцінки наданих сторонами доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та для зміни його мотивувальної частини за доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 Тому їх слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Апеляційний суд, керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 7 лютого 2018 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4