Справа № 531/425/17
Номер провадження 2/540/575/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року Машівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Косик С.М.

за участю: секретаря Ткач Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

у серпні 2018 року з Карлівського районного суду Полтавської області до Машівського районного суду Полтавської області надійшла вказана цивільна справа, в якій позивач ОСОБА_1 посилається на те, що в період з 03.05.2012 р. по 28.11.2013 р. ОСОБА_2 позичила у нього кошти і каблучку, всього на суму 9900 грн., а саме: 03.05.2012 р. 1600 грн, 04.05.2012 р. 1400 грн., 20.06.2012 р. золоту каблучку вартістю 3700 грн., 25.09.2012 р. 2000 грн., 11.09.2013 р. 600 грн., 28.11.2013 р. 600 грн. Станом на січень 2014 р. частина коштів була повернена, а залишок становив 4180 грн. Стосовно відповідачки було порушені кримінальні справи, які закриті провадженням. На даний час відповідачка добровільно кошти не повернула повністю, на листи не відповідає, у звязку з чим позивач змушений звернутись до суду для захисту свого порушеного права. Позивач вважає, що умисними діями відповідачки йому завдано також і моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав внаслідок протиправних дій, що призвело до зміни способу життя, почуття безпомічності, втрати душевної рівноваги, спокою та душевного болю. У звязку з чим, моральну шкоду оцінює у розмірі 10000 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 4180 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

У судове засідання сторони не з'явилися, позивач направив заяву про розгляд справи без його участі, у звязку з незадовільним самопочуттям немає змоги зявитися до суду (а.с.117), відповідачка двічі належним чином була повідомлена про дату час і місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, натомість поштові конверти повернулися з відмітками «адресат не проживає» (а.с.115,124), також відповідачка викликалася шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.123).

Виходячи з викладеного та враховуючи те, що докази, які позивач клопотав витребувати надійшли до суду, а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 25.09.2012 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 2000,00 грн, який оформлений у вигляді письмової розписки (а.с.8).

Згідно умов розписки позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 2000,00 гривень та остання зобовязалась повернути кошти, про що проставила свій підпис (а.с.8).

Так, у позовній заяві позивач зазначив, що відповідачка неодноразово брала у нього кошти у борг всього 9900 грн, з них у січні 2014 р. повернула частину, а станом на січень 2014 р. залишилось не відшкодовано 4180 грн.

Як вбачається з копій постанов Гадяцького РВ УМВС України в Полтавській області вбачається, що кримінальні провадження №0000110 від 13.02.2014 р. за ч.1 ст.190 КК України, №0000009 від 03.01.2013 р. за ч.1 ст.190 КК України та №0000061 від 12.01.2013 р. за заявами ОСОБА_1 щодо вчинення шахрайських дій стосовно нього гр. ОСОБА_2 закриті провадженням, у звязку з відсутністю у діянні ОСОБА_2 складу злочину (а.с.100,103,104). Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В судовому засіданні було встановлено, що на даний час договір позики не виконаний. Відповідно правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Оцінюючи в судовому засіданні докази суд приходить до висновку, що позов частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2000, 00 грн за розпискою від 25.09.2012 року підлягає задоволенню. В іншій частині позов не підлягає задоволенню за недоведеністю, оскільки надані позивачем банківські квитанції (а.с.5,7,8) не свідчать про передачу позивачем коштів відповідачу в борг, як не надано доказів про передачу останній золотої каблучки.

Також у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд відмовляє виходячи з наступного. Передбачена ст.16 ЦК України можливість отримати відшкодування завданої майнової та немайнової (моральної) шкоди для учасників цивільних відносин є одним із важливих засобів захисту їхніх цивільних прав та інтересів. Відповідно до положень цивільного законодавства можливість відшкодування моральної шкоди за порушення договірних відносин передбачена окремими статтями ЦК України, зокрема ст.611 ЦК України. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Аналізуючи зміст ст.611 ЦК України суд дійшов висновку, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі. Оскільки ст.1050 ЦК України, яка встановлює наслідки порушення договору позичальником, не передбачає права на відшкодування моральної шкоди, і таких наслідків не встановлено договором, підстав для задоволення відповідної вимоги немає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 2000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, інші відомості відсутні.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Одесса Одеської області зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, інші відомості відсутні.

Суддя С. М. Косик