Дата документу 11.12.2018 Справа № 332/1372/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №332/1372/17

Провадження №22-ц/807/870/18

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2018 року в складі судді Андрюшиної Л.А. в справі за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусова Вікторія Олегівна, про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах недієздатної ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусова В.О., про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2017 року його матір ОСОБА_3 визнано недієздатною. Рішенням цього ж суду від 25.04.2017р. над недієздатною ОСОБА_3 встановлено опіку і його призначено опікуном.

На теперішній час йому стало відомо, що 27.12.2016 року, коли ступень наявних у ОСОБА_3 порушень був таким, що позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, його матір'ю було укладено договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, що належав їй на праві власності. Вказаний договір був посвідчений 27.12.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О. за реєстровим №3996.

Вважає, що під час укладення договору дарування його мати ОСОБА_3 внаслідок тяжкої хвороби та психічних розладів не могла повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому укладений нею договір дарування необхідно визнати недійсним, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1

В подальшому позовні вимоги було збільшено та окрім вказаних позовних вимог позивач просив визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок, розташований за вищевказаною адресою.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідчений 27 грудня 2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., реєстровий №3996.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суд визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що єдиним доказом факту психічного розладу ОСОБА_3 суд зазначив перший огляд лікарем-психіатром в листопаді 2016 року, саме коли позивачу стало відомо про намір матері укласти договір дарування, станом на вересень 2017 року ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра не знаходилася. Також вважає, що суд надав перевагу у справі висновкам судово-психіатричних експертиз, взагалі залишивши поза увагою та не надавши оцінці поясненням приватного нотаріуса, інформації щодо особистого звернення ОСОБА_3 до відділу міграційної служби для отримання паспорту, а також критично поставився до показів інших свідків.

Крім того, судом залишено поза увагою висновок первинної експертизи, яка проводилася КУ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня «Дніпропетровської обласної ради». Вважає, що КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради при проведенні повторної експертизи, в порушення ст. 107 ЦПК України та п. 20 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, просило долучити до матеріалів справи медичну документацію лікаря-психіатра, а амбулаторна карта КЗ «ЦПМСД №4» на ім'я ОСОБА_3 взагалі безпідставно знаходиться в матеріалах справи та була направлена на експертизу, оскільки відповідних клопотань до суду не надходило.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що докази, які підтверджують недієздатність ОСОБА_3 чітко зазначені різними установами та експертами м. Запоріжжя та м. Харкова, а саме: висновок судово-психіатричної експертизи №30 від 20.01.2017 року КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, висновок судово-психіатричного експерта №31 від 23.01.2018 року КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3», а також різноманітні довідки до акту МСЕК №3558 від 12.07.2017 року лікарської комісії та додаткові лікарські епікризи та висновки, особиста медична картка ОСОБА_3 та інше.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусової В.О. до апеляційного суду надійшла заява, в якій вона повідомила, що вважає свої дії законними, такими, що відповідають положенням ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та іншим нормативно-правовим актам. Просить справу розглядати без її присутності.

Колегія суддів, враховуючи подані заяви та положення ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності приватного нотаріуса, яка не прибула в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірний житловий будинок та визнання за ОСОБА_3 права власності на вказаний будинок, суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги не ґрунтуються на законі.

Оскільки рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тож в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору дарування житлового будинку, суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтованості вказаних вимог, які підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнана недієздатною (т.1 а.с.10).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.04.2017 року позивача ОСОБА_2 призначено опікуном ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.9).

27 грудня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О. та зареєстрований у реєстрі за №3696, відповідно до умов якого ОСОБА_3, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки, подарувала та передала у власність, а обдарована ОСОБА_1 прийняла в дар та в особисту приватну власність житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 56,0кв.м, житловою площею 21,5кв.м, на земельній ділянці площею 0,0592га (т.1 а.с.60-62).

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі вищевказаного договору дарування 27.12.2016 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на спірний житловий будинок(т.1 а.с.64).

ОСОБА_2, як опікун визнаної недієздатною ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом про визнання недійсним вищевказаного договору дарування, укладеного останньою 27.12.2016 року, посилаючись на норми ст. 225 ЦК України.

Згідно із приписами статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховний Суд України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 31 від 23.01.2018 року КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, виявляла ознаки психічного розладу у вигляді деменції внаслідок органічного ураження головного мозку судинного ґенезу (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба), внаслідок чого вона на час укладання та посвідчення договору дарування 27.12.2016 року не могла усвідомлювати та розуміти значення своїх дій та керувати ними(т.1 а.с.226-234).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 492 від 19.06.2018 року КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у період часу, якому відповідає укладення та посвідчення договору дарування, 27 грудня 2016 року, виявляла хронічний, стійкий психічний розлад у формі судинної деменції. Відповідно до свого психічного стану не була здатною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними(т.2 а.с.92-98).

Таким чином, згідно із вказаними висновками експертів, судом першої інстанції встановлена абсолютна неспроможність ОСОБА_3 на час укладання та посвідчення договору дарування розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Висновок судово-психіатричного експерта №133 від 26.09.2017 року КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, згідно з яким визначити психічний стан і вирішити експертні питання щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на період укладання і посвідчення нею договору дарування 27 грудня 2016 року неможливо у зв'язку з суперечливістю відомостей про її психічний стан в той період часу, що міститься в показаннях свідків та в медичній документації, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги, оскільки експертизу фактично виконано не було та висновку стосовно стану ОСОБА_3 у вказаний період не надано (т.1 а.с.171-173).

Судом першої інстанції, у відповідності до ст. 89 ЦПК України надано всебічну, повну, об'єктивну та обґрунтовану оцінку як кожному доказу окремо, так і в цілому, а саме показам свідків у справі, висновкам експертних установ, довідкам до акту МСЕК № 3558 від 12 липня 2017 року лікарської комісії та додатковим лікарським епікризам та висновкам, особистої медичної картці ОСОБА_3, 1929 року р.н., та інше.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності клопотань експерта КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради про надання додаткових матеріалів при проведенні повторної експертизи спростовуються матеріалами справи, а саме листами КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради №5086/с від 24.11.2017 року про надання дозволу залучити до матеріалів справи медичну документацію лікаря психіатра КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» та забезпечення явки підекспертної, №5117/с від 28.11.2017 року про надання оригіналу або належним чином завірених копій амбулаторної картки та історії хвороби КУ «Центр первинної Медико-санітарної допомого №4» за період часу з 2010 по 2017 включно, історій хвороби КУ «Запорізькій обласний госпіталь інвалідів ВВВ» за період часу з 2010 по 2017 включно та справу МСЕК у відношенні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.205, 209).

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка