справа № 208/7149/17
№ провадження 2/208/1166/18
РІШЕННЯ

Іменем України

21 вересня 2018 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання - Тур І.В., позивача - ОСОБА_1,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2, Територіальна громада в особі Кам?янської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління містобудування та архітектури міської ради м. Кам?янське, Відділ у місті Кам?янське Головного управління Держгеокадастра у Дніпропетровській області, Перша кам?янська державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Територіальної громади в особі Кам?янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління містобудування та архітектури міської ради м. Кам?янське, Відділ у місті Кам?янське Головного управління Держгеокадастра у Дніпропетровській області, Перша кам?янська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, розділ домоволодіння в натурі, -

в с т а н о в и в:

1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, Територіальної громади в особі Кам?янської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, розділ домоволодіння в натурі.

У своєму позові позивач просить суд, виділити нерухоме майно із складу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в самостійний об'єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок Б-1 житловою площею 32,8 кв.м., загальною - 38,6 кв.м., який складається з кухні 2-1 площею 5,8 кв.м., кімнати 2-2 площею 8,0 кв.м., кімнати 2-3 площею 10,5 кв.м., кімнати 2-4 площею 6,6 кв.м., кімнати 1-5 площею 7,7 кв.м., та господарські будівлі: вбиральною Г-1, сарай М-1 - з подальшим присвоєнням окремої адреси; визнати за нею право власності в цілому на самостійний об'єкт нерухомого майна будинок Б-1 житловою площею 32,8 кв.м., загальною - 38,6 кв.м., який складається з кухні 2-1 площею 5,8 кв.м., кімнати 2-2 площею 8,0 кв.м., кімнати 2-3 площею 10,5 кв.м., кімнати 2-4 площею 6,6 кв.м., кімнати 1-5 площею 7,7 кв.м., та господарські будівлі: вбиральною Г-1, сарай М-1.

В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_4. Після смерті її матері залишився спадок, який складається з 13/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1, розташованого по АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги є вона та її сестра ОСОБА_2 Після смерті матері вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, її сестра спадщину не прийняла. Постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке підлягає державній реєстрації. Частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_13 - 6/25 частин, ОСОБА_12 - 13/50 частин, ОСОБА_7 - 1/2 частин. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, на час смерті її батька з ним проживала її мати ОСОБА_4 В кінці 2015 року на початку 2016 року, померла співвласник ОСОБА_8 6/25 частини домоволодіння. Спірне домоволодіння складалося з житлового будинку А-1, площею якого користувалась співвласник ОСОБА_8, та житлового будинку Б-1, який складався з двох квартир: квартирою № 1 користувався ОСОБА_7, а квартирою № 2 користувалась спадкодавець ОСОБА_4, 1/2 частину домоволодіння, яка належить ОСОБА_7 виділено в окремий об'єкт. Таким чином. На сьогоднішній день домоволодіння АДРЕСА_1 складається з житлового будинку А-1, який займалась та користувалася ОСОБА_9, та житлового будинку Б-1, загальною площею 38,6 кв.м., житловою 32,8 кв.м. до складу якого входить кухня 2-1 площею 5,8 кв.м.. кімната 2-2 площею 8,0 кв,м., кімната 2-3 площею 10,5 кв.м., кімната 2-4 площею 6,6 кв.м, кімната 2-5 площею 7,7 кв.м., а також господарські будівлі та споруд: вбиральня Г-1, сарай М-1, який займала та користувалась спадкодавець ОСОБА_4, тобто між співвласниками склався певний порядок користування спірним домоволодінням. 18 квітня 1970 року вона уклала шлюб з ОСОБА_10, та змінила дівоче прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1, але в жовтня 1991 року вона шлюб розірвала. В 1996 році вона уклала шлюб з ОСОБА_11, та змінила прізвище на з ОСОБА_1 на ОСОБА_1.

2. Заяви, клопотання позивача, відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилався на обставини зазначені в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій просить суд розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги визнає.

Представник відповідача Територіальної громади в особі Кам?янської міської ради в судове засідання не з'явився, причин не явки до суду не повідомив.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління містобудування та архітектури міської ради м. Кам?янське, Відділ у місті Кам?янське Головного управління Держгеокадастра у Дніпропетровській області, Перша кам?янська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи за відсутністю представника.

3. Процесуальні дії по справі.

02 квітня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, 10 травня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

10 травня 2018 року ухвалою суду витребувано з Заводського районного у місті Кам?янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській актову запис про смерть ОСОБА_9 та з Першої Кам?янської державної нотаріальної контори копію спадкової справи.

Ухвалою суду позовні вимоги в частині визнання порядку користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, відповідно з долями в праві власності на домоволодіння залишені без розгляду.

Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Згідно до свідоцтва про права власності на домоволодіння від 09 грудня 1975 року власником 23/100 частини майна за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_12 (а.с.12).

Рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 10.06.1987 року № 227 затверджено ідеальні частки в домоволодінні АДРЕСА_1: за ОСОБА_13 з 3/20 на 6/25 часток; ОСОБА_12 з 23/100 на 13/50 часток; ОСОБА_7 з 47/100 на 1/2 частку (а.с.13).

Батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_12 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №2308 (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 розірвала шлюб з ОСОБА_10 (а.с.10).

09 лютого 1996 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_11, та змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи, батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.6) та мати позивача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла (а.с.7).

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 постановою державного нотаріуса Першої кам?янської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В. було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке підлягає державній реєстрації (а.с.14).

Також, ОСОБА_12 та ОСОБА_4 постійно проживали в домоволодінні АДРЕСА_1 (а.с.17,18).

Як вбачається з матеріалів справи, земельній ділянці розташованої АДРЕСА_1 присвоєний кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.26, 27).

Відповідно до висновку №874/07-18 складеного судовим експертом ОСОБА_17 від 19.09.2018 р., вбачається, що співвласнику ОСОБА_1 виділяється по житловому будинку Б-1 житловою площею 32,8 кв.м., загальною - 38,6 кв.м., який складається з кухні 1-1 площею 5,8 кв.м., кімнати 1-2 площею 8,0 кв.м., кімнати 1-3 площею 10,5 кв.м., кімнати 1-4 площею 6,6 кв.м., кімнати 1-5 площею 7,7 кв.м., нежитлова прибудова літ. Б-1, житлова прибудова літ. Б1-1, вбиральною Г-1, огорожа 8, хвіртка №9, тротуар 1, а співвласнику ОСОБА_9 виділяється житловий будинок літ. А-1, тамбур лі.а-1, сарай Л.-1, водопровід № 2, хвіртка №4, огорожа № 5, огорожа № 7; Згідно запропонованого варіанту розділу в натурі домоволодіння АДРЕСА_1, співвласники мають окремі входи до своїх домоволодінь і можуть використовуватись, як самостійні об'єкти нерухомого майна.

5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 даного Кодексу, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зі змісту ст. 355 ЦК України вбачається, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України зазначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року «Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» на вирішення справи про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частку будинку з самостійними виходами (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення.

Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

6. Висновки суду.

Так, з досліджених по справі доказів суд виходить, що володіння, користування і розпорядження власністю здійснюється за згодою всіх учасників, які мають рівне право голосу у здійсненні цих правомочностей незалежно від розміру часток кожного.

На підставі вищенаведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про виділити нерухоме майно із складу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в самостійний об'єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок Б-1 житловою площею 32,8 кв.м., загальною - 38,6 кв.м., який складається з кухні 2-1 площею 5,8 кв.м., кімнати 2-2 площею 8,0 кв.м., кімнати 2-3 площею 10,5 кв.м., кімнати 2-4 площею 6,6 кв.м., кімнати 1-5 площею 7,7 кв.м., та господарські будівлі: вбиральною Г-1, сарай М-1 - з подальшим присвоєнням окремої адреси - підлягають задоволенню.

7.Розподіл судових витрат.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 652,00 грн. та 320,00 грн. з відповідача, що документально підтверджено.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 317, 321, 344, 365, 368 ЦК України, ст.ст. 5,7, 19, 89, 175, 268, 272, 273, 274, 280, 284, 288, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Територіальної громади в особі Кам?янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління містобудування та архітектури міської ради м. Кам?янське, Відділ у місті Кам?янське Головного управління Держгеокадастра у Дніпропетровській області, Перша кам?янська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, розділ домоволодіння в натурі, задовольнити.

Виділити нерухоме майно із складу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в самостійний об'єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок Б-1 житловою площею 32,8 кв.м., загальною - 38,6 кв.м., який складається з кухні 2-1 площею 5,8 кв.м., кімнати 2-2 площею 8,0 кв.м., кімнати 2-3 площею 10,5 кв.м., кімнати 2-4 площею 6,6 кв.м., кімнати 2-5 площею 7,7 кв.м., та господарські будівлі: вбиральною Г-1, сарай М-1 - з подальшим присвоєнням окремої адреси.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому на самостійний об'єкт нерухомого майна будинок Б-1 житловою площею 32,8 кв.м., загальною - 38,6 кв.м., який складається з кухні 2-1 площею 5,8 кв.м., кімнати 2-2 площею 8,0 кв.м., кімнати 2-3 площею 10,5 кв.м., кімнати 2-4 площею 6,6 кв.м., кімнати 2-5 площею 7,7 кв.м., та господарські будівлі: вбиральною Г-1, сарай М-1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін

Позивач ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1.

Відповідачі ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_3, Територіальна громади в особі Кам?янської міської ради, адреса місто Кам'янське Дніпропетровської області, майдан Калнишевського, буд. № 2.

Суддя Похваліта С. М.