ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 752/5079/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/266/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
30 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача КрижанівськоїГ.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року, ухваленого в складі судді Мирошниченко О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати припиненим договір поруки № 27108Р14, укладений 01.08.2008 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_3. і ОСОБА_4 з 09.01.2009.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02.11.2006 між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 27106С55 з наступними змінами.

Належне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором забезпечувалось договором поруки № 27108Р14 від 01 серпня 2008 року, укладеним між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за умовами якого поручитель зобов'язався перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, а також відшкодовувати понесені кредитором витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання основного зобов'язання.

Зазначав, що відповідно до ст. 1 договору поруки, під основним зобов'язанням розуміються зобов'язання ОСОБА_4., передбачені кредитним договором від 02 листопада 2006 року щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов'язаних з наданням та обслуговуванням кредиту, проте після укладання договору поруки від 01 серпня 2008 року, між ПАТ«Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_4 укладено договір №27106С55-3 від 09 січня 2009 року про внесення змін до кредитного договору від 02 листопада 2006 року, що за своїм змістом змінив зобов'язання, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Вказував, що своєї згоди поручитель на укладання вказаного договору не надавав, стороною у ньому не був, про його укладання не був повідомлений, та оскільки вказаним договором була збільшена процентна ставка за кредитом, змінено механізм її визначення, збільшено загальний розмір грошових зобов'язань за кредитним договором, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя вважав, що порука припинена на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, з 09 січня 2009 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_3. за договором поруки № 27108Р14, укладеним 01.08.2008 між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», ОСОБА_3. та ОСОБА_4 з 09.01.2009.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_3. судовий збір у розмірі 551,21 грн., та 5 952,00 грн. витрат на оплату проведення судової експертизи. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій вказував на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що суд не звернув увагу на те, що Банк неодноразово заявляв про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності і, як наслідок, спір вирішено без застосування приписів ст. 261 ЦК України, тобто без визначення часу початку перебігу позовної давності, що призвело до порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення.

Вказував, що 18.10.2012 Банком до Оболонського районного суду м. Києва була подана позовна заява про солідарне стягнення з ОСОБА_3. та ОСОБА_4., боргу за кредитним договором №27106С55 від 02.11.2006, копії якої направлялись позивачу. Крім того, боржники неодноразово звертались до Банку з заявами про розстрочку виконання судового рішення, заяви були підписані обома боржниками, отже, твердження позивача про те, що він не був повідомлений про укладення договору про внесення змін №27106С55 від 09.01.2009, та до 31.08.2015 не знав проукладення зазначеного договору про внесення змін, не відповідає дійсності.

Крім того, 11 грудня 2012 року між позивачем та банком було укладено договір про внесення змін і доповнень №27108Р14-1 до договору поруки, яким поручитель надав свою згоду у письмовій формі на внесення усіх змін до кредитного договору, у тому числі і тих, які будуть укладені у майбутньому.

Відтак, враховуючи вищевикладене, підстав для визнання договору поруки припиненим немає.

Просив скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23.04.2018 та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3. залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням ч. 1 ст. 559 ЦК України, дійшов висновку про те, що договором про внесення змін №27106С55 -3 від 09.01.2009 до кредитного договору, була збільшена процентна ставка за кредитом, змінено механізм її визначення, збільшено загальний розмір грошових зобов'язань за кредитним договором, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя без погодження з ним, у зв'язку з чим договір поруки є припиненим з 09 січня 2009 року.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 02.11.2006 між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 27106С55 за умовами якого Банк надає позичальнику кредит у сумі 208 000,00 доларів США з кінцевою датою погашення 15 жовтня 2013 року (том. 1 а.с. 7-13).

05.07.2007 та 01.08.2008 ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 27106С55-1 та додаткову угоду № 27106С55-2, якими внесено зміни ст. 2 кредитного договору (том 1, а.с.16-18, 22-24).

Також, 01 серпня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_4 і ОСОБА_3. укладено договір поруки № 27108Р14 за умовами якого поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, а також відшкодовувати понесені кредитором витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання основного зобов'язання (том 1, а.с. 43-45).

09 січня 2009 року ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_4 укладено договір № 27106С55-3 про внесення змін до кредитного договору № 27106С55 від 02.11.2006 том 1, а.с. 27-28).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2009 року №375 від 5 травня 2009 року Укрексімбанку змінено його повну назву з відкритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3, посилаючись на ч. 1 ст. 559 ЦК України та факт укладення 09 січня 2009 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_4 договору № 27106С55-3 про внесення змін до кредитного договору № 27106С55 від 02.11.2006, вказував на припинення поруки у зв'язку зі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Так, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Разом з цим, судом витребувано і досліджено цивільну справу № 2605/17043/12 та встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.08.2013 було задоволено частково позовні вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 433 765,17 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить станом на 19.08.2013 року становило 3 467 085 грн., пеню у розмірі 582 178 грн. 75 коп. та судовий збір у розмір 1 720 грн. 50 коп. з кожного.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2013 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року в частині відмови у стягненні 3% річних скасовано та постановлено в цій частині нове, яким позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 3 % річних в сумі 11 401,11 доларів США, що за курсом НБУ становить 91 129,12 грн. В решті рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року залишено без змін.

Також, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилено. Рішення Облонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року у справі за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суд апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року залишено без змін.

Згідно частини 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

З матеріалів дослідженої справи вбачається, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.08.2013 та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2013 розглядалась позовна заява ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши надані сторонами докази у справі, та, зокрема, доводи ОСОБА_3 про припинення поруки, суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для визнання поруки припиненою і солідарно стягнули заборгованість за кредитним договором як з позичальника так і з поручителя. Отже зазначеними рішеннями, що набрали законної сили та які мають преюдиційне значення, встановлено правомірність та дійсність оспорюваного в даній справі договору поруки, відповідно до якого було стягнуто заборгованість зОСОБА_3 в солідарному порядку.

Таким чином, договір поруки є дійсним, оскільки його дійсність була встановлена судовими рішеннями, які є преюдиційними та таким, що набрали законної сили.

У контексті принципу правової визначеності судове рішення, що набуло законної сили, є остаточним і може бути переглянуто у касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст.129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Таким чином, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Отже, положення ст. 559 ЦК України стосовно припинення поруки не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі за № 6-2013цс16.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 826,31 грн.

Враховуючи вищевикладене, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 826,31 грн. у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 07.11.2018.

Суддя-доповідач

Судді