Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 212/7705/16-ц

провадження № 61-6552св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя - доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

представник відповідача - Шатунов АндрійОлександрович,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення грошової компенсації за колективним трудовим договором та відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 працював у ПАТ «Кривбасзалізрудком» та 09 вересня 2014 року під час виконання ним робіт на буріннях глибоких свердловин у аорту 144, внаслідок обвалу та обрушення породи йому були заподіяні тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку спеціаліста від 08 жовтня 2014 року № 2270 та письмової консультації завідуючої ОЦРБМР проф. ОСОБА_5, у позивача виявлено ушкодження у вигляді компресійного перелому 4-го шийного хребця з попередньою клиноподібною деформацією 1 ст. Ця травма відноситься до категорії тяжких.

Позивач вважав, що у зв'язку з отриманням ушкодження здоров'ю на виробництві йому заподіяно моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПАТ «Кривбасзалізрудком» у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 млн. грн та 100 тис. грн компенсації за отриману травму та каліцтво відповідно до колективної трудової угоди та усіх додатків та положень до неї, укладеної між трудовим колективом та ПАТ «Кривбасзалізрудком», що діяла станом на 02 вересня 2014 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року, у складі судді Чорного І.Я., у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належним чином протиправності у діях відповідача, причинного зв'язку таких дій із завданою позивачеві шкодою, як і не встановлено вини відповідача у нещасному випадку, який стався з позивачем.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 17 тис. грн без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що з урахуванням вимог статті 153, частини першої статті 237-1 КЗпП України, статті 13 Закону України «Про охорону праці» у відповідача виник обов'язок відшкодувати позивачу моральну шкоду у зв'язку з отриманим на виробництві трудовим каліцтвом.

У касаційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком», поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 17 тис. грн на користь ОСОБА_3 та судових витрат, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач протиправних дій, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням нещасного випадку, який стався з позивачем не вчиняв, а тому не може нести відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди з цієї підстави.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, заподіяну нещасним випадком, пов'язаним з виробництвом, та ушкодженням здоров'я, у розмірі 1 млн. грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що заподіяна позивачеві шкоди випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватись роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, тобто відповідачем.

Крім того, через отримане каліцтво позивач ніколи не зможе працювати за спеціальністю.

19 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами.

27 березня 2018 року ПАТ «Кривбасзалізрудком» надіслало засобом поштового зв'язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3, у якому просило касаційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

29 березня 2018 року ОСОБА_3 надіслав засобом поштового зв'язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ПАТ «Кривбасзалізрудком» у вигляді пояснень, у якому він просив касаційну скаргу відповідача відхилити, рішення апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відшкодування на його користь моральної шкоди.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року справу призначено до розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 з 02 вересня 2013 року працював на ПАТ «Кривбасзалізрудком» на посаді машиніста бурової установки та був звільнений 23 липня 2015 року у зв'язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України.

В період роботи позивача на ПАТ «Кривбасзалізрудком», а саме 02 вересня 2014 року під час буріння глибоких свердловин у орту 144, в третю зміну, з 15-30 год. до 22-30 год. з позивачем ОСОБА_3 стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, про що було складено акт № 39А-71 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 06 січня 2015 року, яким було встановлено, що позивачеві заподіяно тілесні ушкодження внаслідок обвалу та обрушення породи.

В цей же день, ОСОБА_7 був доставлений до КЗ «Криворізька міська лікарня № 2» ДОР, де йому встановлено діагноз: компресійний перелом тіла 4 шийного хребця з передньою клиноподібною деформацією, 1 ст., яке виникло від дії фізичної сили по осі хребта. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров'я.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 08 жовтня 2014 року № 2270 у позивача ОСОБА_3 було виявлено ушкодження у вигляді компресійного перелому тіла 4-го шийного хребця з передньою клиноподібною деформацією 1 ст. Дана травма відноситься до категорії середньої тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров'я, більше 21-ї доби.

Згідно з актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 06 січня 2015 року комісія з повторного розслідування нещасного випадку, що стався 02 вересня 2014 року о 20-30 год. з машиністом бурової установки дільниці № 15 шахти «Родіна», дійшла висновку, що травмування позивача ОСОБА_3 могло статися унаслідок падіння на нього шматка породи.

Згідно з пунктом 14 цього акта, комісією встановлено, що машиніст бурової установки дільниці №15 шахти «Родіна» ОСОБА_3 здійснював оббивання шматків породи у буровому орту 144 осі гор. 1295 м, що відшарувалися не за допомогою спеціального ломика довжиною не менше 2 м, а підручним засобом, не пристосованим для оббивання заколів, фактична довжина якого складає - 1,6 - 1,8 м, що могло призвести до неякісного оббивання шматків породи, які відшарувалися, та їх падіння на потерпілого.

Таким чином, пунктом 10 акта визначено осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а саме: ОСОБА_3, машиніст бурової установки дільниці №15 шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком» який, для оббивання шматків породи, що відшарувалася, не використовував спеціальний ломик довжиною не менше 2 м, чим порушив пункт 1.37.2 «Інструкції з охорони праці № 01 для робітників, зайнятих на підземних роботах (загальні положення, вимоги безпеки в аварійних ситуаціях)», пункт 18.1 СТП - 00191307-Р-2011 «Настанови по системі управління охороною праці ПАТ «Кривбасзалізрудком» (у новій редакції). Будь-яких інших осіб, винних у нещасному випадку, що стався з позивачем ОСОБА_3 комісією при повторному розслідуванні не встановлено.

Висновком МСЕК від 13 березня 2015 року позивачеві ОСОБА_3 у зв'язку з трудовим каліцтвом встановлено 30% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) (далі - Постанова) роз'яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

У пункті 13 Постанови роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відсутність причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в частині відшкодування позивачеві моральної шкоди, апеляційний суд враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що отримана травма не відноситься до тяжких виробничих травм, позивач не має можливості працювати на аналогічній роботі, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням тяжкості завданої позивачу моральної шкоди, глибини, тривалості та характеру моральних і фізичних страждань позивача, а також стану його здоров'я.

Посилання позивача у касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом всього ступеню моральної шкоди, зокрема, що розмір моральної шкоди, визначеної апеляційним судом є замалим не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд, визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачеві виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши при цьому тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибини, тривалості та характеру моральних і фізичних страждань позивача, а також стану його здоров'я.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо не вчинення підприємством протиправних дій, які б знаходились у причинному зв'язку з настанням нещасного випадку з ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки в цьому конкретному випадку моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала.

Також посилання у касаційній скарзі відповідача на те, що у разі настання страхового випадку відшкодування шкоди відноситься до обов'язку Фонду соціального страхування, а не роботодавця, є безпідставними, адже позивач просив у позові відшкодувати йому моральну шкоду з підстав, передбачених статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування моральної шкоди саме власником або уповноваженим ним органом.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційних скарг ці висновки не спростовуються.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а отже не є предметом перегляду у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик