Справа№690/120/18
Провадження № 4-с/690/2/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року Ватутінський міський суд Черкаської області

у складі: головуючого-судді Пасацької Л.А.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду в м. Ватутіне скаргу ОСОБА_2 (представник адвокат ОСОБА_3М.), заінтересовані особи: заступник начальника відділу Звенигородського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання винесених постанов неправомірними та їх скасування,

в с т а н о в и в:

05.04.2018 р. ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною скаргою, в обґрунтування якої зазначив, що він 31.03.2018 р. отримав рекомендований лист, в якому містились три постанови, винесені 21.03.2018 р. заступником начальника відділу Звенигородського МРВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, ОСОБА_4 у виконавчому провадженні №52706773: 1) встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; 2) встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; 3) тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Вважає ці постанови безпідставними, які прийняті формально без зясування обставин справи, а тому є незаконними і такими, що порушують його права, зокрема гарантоване ст.33 Конституції України право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, вільне залишення території України.

Зі змісту оскаржуваних постанов вбачається, що він має заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом №2-363 від 16.10.2007 р., виданим Ватутінським міським судом Черкаської області, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. При цьому, зазначено, що він ухиляється від виконання зобовязань покладених на нього, що відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Державним виконавцем порушено вимогу законодавства щодо вмотивованості постанови про накладення зазначених обмежень, зокрема зазначена сума заборгованості - 29903,81 грн. не розяснена, не зазначено період її нарахування, з яких розмірів виходив виконавець роблячи розрахунок, тобто вмотивованості суми заборгованості ДВС не надано.

Передбачений п.4 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» порядок повідомлення боржника про існуючу заборгованість зі сплати аліментів при винесенні оскаржуваних постанов дотримано не було, його не повідомили про наявну заборгованість, і тому не мав можливості захистити свої права шляхом оскарження заборгованості чи розстрочення такої заборгованості в разі вірності її розрахунку.

З часу відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-363 від 16.10.2007 р. він щомісяця вчасно перераховував грошові кошти на рахунок стягувача ОСОБА_5, який був наданий йому, як цільовий, для зарахування аліментів. За збереженими копіями квитанцій через відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» за 2017 рік щомісяця він переказував кошти в максимально можливому для нього розмірі 200 гривень, так як не мав взагалі ніякого доходу і сам себе не забезпечував.

З серпня 2017 р. його взято на облік як безробітного Ватутінським міським Центром зайнятості, та розпочато виплату допомоги по безробіттю, яка складає на сьогоднішній день 544, 03 грн., з якої здійснюються аліментні відрахування стягувачу ОСОБА_5 в середньому розмірі 350 грн., тобто більше 50% його доходу.

З серпня 2017 р. єдиним його доходом є соціальна виплата по безробіттю, і відповідно, розмір аліментних відрахувань визначаються саме з розміру такої допомоги як доходу. Ватутінський ЦЗ не надавав йому за період перебування на обліку ніяких довідок про наявну заборгованість по сплаті аліментів, таким чином, він не був належно повідомлений ні службою ДВС ні іншими установами про наявну заборгованість зі сплати аліментів, та не мав можливості ознайомитись з розрахунком такої заборгованості.

За цих підстав вважає помилковим твердження виконавчої служби про його ухилення від сплати аліментів, адже це спростовується регулярними щомісячними відрахуваннями, як безпосереднім переказом на рахунок стягувача, так і відрахуваннями Ватутінського Центру зайнятості.

У судовому засіданні скаржник та його представник скаргу підтримали з наведених підстав, просили її задовольнити. Заінтересована особа, заступник начальника відділу Звенигородського МРВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, ОСОБА_4, скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення.

Стягувач, ОСОБА_5. у судове засідання не зявилась, про розгляд скарги повідомлена належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила, і суд з урахуванням думки учасників справи, вважає можливим розглянути скаргу за її відсутності, оскільки неявка стягувача, яка належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, встановив наступні фактичні обставини та застосував відповідні норми права, виходячи з наступного.

19.10.2007 р. головним державним виконавцем Ватутінського відділу ДВС, ОСОБА_6, було відкрито виконавче провадження №52706773 з примусового виконання виконавчого листа №2-363., виданого 16.10.2007 р. Ватутінським міським судом Черкаської області про стягнення аліментів в розмірі ? частина з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5

У звязку з неналежним виконанням боржником обовязків 20.10.2016 р. державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаські області 20.10.2016 р. було направлено ОСОБА_2 попередження про розмір заборгованосі по сплаті аліментів станом на 01.10.2016 р. в сумі 17588 грн. 83 коп., з яким боржник був ознайомлений під підпис 26.10.2016 р.

21.03.2018 р. заступником начальника відділу Звенигородського МРВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, ОСОБА_4, у виконавчому провадженні №52706773 було винесено три постанови: 1) встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; 2) встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; 3) тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

16.04.2018 р. заступником начальника відділу, ОСОБА_4, було складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за період з 18.10.2013 р. по 01.04.2018 р., яка складає загальну суму 28614 грн. 15 коп., розрахована щомісячно, виходячи з середньомісячної заробітної плати по м. Ватутіне за відповідні роки на підставі відповідних статистичних даних.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. ч. 1,2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ст. 451 ЦПК за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

06.02.2018 р. набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», відповідно до ч.13 якої було внесено відповідні зміни до ст..ст. 11, 70, 71 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно вимог п.п. 1-4 ч.ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин девятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. (ч.4 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Враховуючи надані заступником начальника відділу Звенигородського МРВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, ОСОБА_4, відповідні розрахунки заборгованості по аліментам ОСОБА_2 станом на 16.04.2018 р. та станом на 01.10.2016 р., за боржником дійсно рахується заборгованість в межах цього виконавчого провадження, сукупний розмір якої значно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, яка виникла з жовтня 2013 р., при цьому її наявність боржником не оспорюється.

Заперечення ОСОБА_2 та його представника щодо невідповідності розміру, зазначеного в оскаржуваних постановах від 21.03.2018 р., зокрема суми 29903,81 грн., суд вважає безпідставним, оскільки розмір заборгованості не є предметом розгляду та доказування в цій справі з огляду на вимоги ст. 195 СК України (розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом).

Нормами чинного законодавства, зокрема п.4 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено обовязок виконавця обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Таким чином заінтересована особа не зобовязана була направляти боржнику розрахунок заборгованості по аліментам, а тому зазначені доводи скаржника не можуть слугувати підставою для скасування постанови.

З огляду на положення ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» (права і обовязки сторін та інших учасників виконавчого провадження) ОСОБА_2 зобовязаний невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обовязкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Зазначені вимоги Закону боржником дотримані не були, про зміну місця проживання ОСОБА_2 державного виконавця не повідомив, при цьому йому було відомо про наявність заборгованості з огляду максимально можливий розмір сплати ним аліментів (біля 200 грн. щомісячно), а тому повинен був невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення (придбання одягу для дитини чи інших необхідних рече й), проте ці дії не вчинив.

Посилання в оскаржуваних постановах, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, як обґрунтованості її винесення, не мають в цьому випадку доказовості, оскільки при винесенні постанови державним виконавцем в порядку п.п. 1-4 ч.ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначальними підставами є лише наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, який обраховується з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (20.10.2007 р.)

Відповідно до усталеної судової практики, викладеної в Постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що оскаржувані постанови винесені державним виконавцем в межах його повноважень та з підстав, передбачених ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», при цьому встановлено відсутність порушень будь-яких прав чи свобод боржника з огляду на внесені зміни до законодавства щодо посилення заходів примусового виконання судових рішень по стягненню аліментів (чинні з 06.02.2018 р.), а тому відсутні підстави до задоволення цієї скарги.

Відповідно до вимог ст.452 ЦПК України судові витрати покладаються на заявника.

На підставі наведеного, ст..ст. 33, 124 Конституції України, ст.195 СК України, ст.ст. 11, 18, 19, 71 ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 260, 261, 268, 447-452 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_2, заінтересовані особи: заступник начальника відділу Звенигородського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_4, стягував - ОСОБА_5, про визнання винесених постанов неправомірними та їх скасування, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Черкаської області через Ватутінський міський суд Черкаської області, а матеріали справи надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Л.А. Пасацька