АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 квітня 2018 року

м. Харків

справа № 6-402/11/15

провадження № 22ц/790/563/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Коваленко І.П., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

імена (найменування сторін):

позивач Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 березня 2010 року в складі судді Шмадченко С.І.,

у с т а н о в и в:

В січні 2010 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника ОСОБА_3 звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 08 грудня 2007 року укладено Договір № ABN2RX01210017, відповідно до умов якого ПАТ «КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_2 кредит в розмірі 5 820 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08 грудня 2008 року.

Однак умови кредитного договору відповідач не виконав, допустив заборгованість, яка станом на 27 жовтня 2009 року склала суму в загальному розмірі 23 642 грн. 32 коп. (заборгованість за тілом кредиту 5 352 грн. 89 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом 343 грн. 92 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом 864 грн. 27 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором - 15 479 грн. 23 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 1 102 грн. 02 коп.).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 236 грн. 42 коп. судового збору та 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 березня 2010 року позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено.

З ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 23 642 грн. 32 коп., 236 грн. 42 коп. судового збору та 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляд справи.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов є доведеним та підлягає задоволенню з підстав, передбачених статтею 1054 ЦК України.

21 жовтня 2017 року ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 березня 2010 року.

Заява мотивована тим, що він не був належним чином повідомлений про день і час розгляду справи; 08 грудня 2007 року він укладав в письмовій формі кредитний договір № АВN2RX01210017 з Закритим акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК» (далі ЗАТ АКЦЕНТ-БАНК») і не укладав договору кредиту з позивачем; позов предявлено з пропуском строку позовної давності.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2017 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 березня 2010 року залишена без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач не надав доказів поважності причин неявки в судове засідання.

01 листопада 2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не отримував жодної повістки про виклик до суду та дізнався про існування судового рішення в вересні 2017 року, коли йому було відмовлено в перетині державного кордону України; на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Харкова 11 липня 2013 року з нього на користь ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК» стягнута заборгованість за Кредитним договором № АВN2RX01210017 від 08 грудня 2007 року в розмірі 39 603 грн. 04 коп. та 396 грн. 03 коп. судового збору (справа № 640/6568/13-ц), тому стягнення заборгованості за оскаржуваним заочним рішенням на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк», з яким він не укладав ніяких кредитних договорів, суперечить вимогам статті 61 Конституції України; позов предявлено з пропуском строку позовної давності, який, на його думки, повинен відраховуватись з 08 грудня 2008 року. В заяві просив застосувати строк позовної давності.

ПАТ «КБ «ПриватБанк» рішення суду першої інстанції не оскаржило, відзив на апеляційну скаргу не надало.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що 08 грудня 2007 року укладено Договір № ABN2RX01210017, відповідно до умов якого ПАТ «КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_2 кредит в розмірі 5 820 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08 грудня 2008 року.

Однак умови кредитного договору відповідач не виконав, допустив заборгованість, яка станом на 27 жовтня 2009 року склала суму в загальному розмірі 23 642 грн. 32 коп. (заборгованість за тілом кредиту 5 352 грн. 89 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом 343 грн. 92 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом 864 грн. 27 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором - 15 479 грн. 23 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 1 102 грн. 02 коп.).

Доказів того, що умови Кредитного договору № ABN2RX01210017 від 08 грудня 2007 року були виконані відповідачем в повному обсязі, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Оскільки зобовязання за Кредитним договором № ABN2RX01210017 від 08 грудня 2007 року не виконано в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 352 грн. 89 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 343 грн. 92 коп. та заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 864 грн. 27 коп.

Разом з тим, щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується таким.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктами 5.1., 5.3. передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прос рочки, але не менше 1 гривні. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховується.

При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. 00 коп. + 5% від суми позову.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Аналогічні правові позиції містяться в постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

З огляду на це, позов в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 102 грн. 02 коп. штрафу (процентної складової) та 500 грн. 00 коп. штрафу (фіксованої частини) задоволенню не підлягає.

Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже частиною третьою статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав передбачено право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установлено, що згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання.

Враховуючи викладене, керуючись засадами розумності та справедливості, суд вважає можливим на підставі частини третьої статті 551 ЦК України зменшити розмір штрафної санкції пені, що підлягає стягненню з відповідача, до 5 000 грн. 00 коп., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 352 грн. 89 коп.

Доводи апеляційної скарги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованості за Кредитним договором № АВN2RX01210017 від 08 грудня 2007 року в розмірі 39 603 грн. 04 коп. та 396 грн. 03 коп. судового збору (справа № 640/6568/13-ц) на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Харкова 11 липня 2013 року, що суперечить вимогам статті 61 Конституції України, на висновки суду щодо стягнення за Кредитним договором № ABN2RX01210017 від 08 грудня 2007 року заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 352 грн. 89 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 343 грн. 92 коп. та заборгованості по комісії за користування кредитом в розмір 864 грн. 27 коп. не впливають.

Посилання на пропуск строку позовної давності не ґрунтуються на законі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання субєктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту шляхом предявлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на предявлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту.

Питання про обєкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із субєктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди повязане з порушенням субєктивного матеріального цивільного права.

Субєктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що обєктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із субєктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Визначений трирічний строк діє після порушення субєктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Згідно з розрахунком заборгованості, що міститься в матеріалах справи, станом на 27 жовтня 2009 року заборгованість склала суму в загальному розмірі 23 642 грн. 32 коп. останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_2 сплатив в лютому 2008 року. Позов предявлено 14 грудня 2009 року, тобто в межах строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про розгул справи за відсутності відповідача та відсутності належного повідомлення про день і час розгляду справи, не можуть бути прийняті до уваги. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не надав нових доказів, які б вплинули на нову оцінку висновку суду щодо стягнення з нього на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 352 грн. 89 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 343 грн. 92 коп. та заборгованості по комісії за користування кредитом в розмір 864 грн. 27 коп.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у звязку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені позивачем за подання позову, документально підтверджуються платіжними дорученнями від 03 листопада 2009 року на а. с. 13 в загальному розмірі 356 грн. 42 коп. (236 грн. 42 коп. та 120 грн. 00 коп.)

Судові витрати, понесені відповідачем за подачу апеляційної скарги, документально підтверджуються в розмірі 392 грн. 70 коп. (а. с. 67).

З урахуванням пропорційності до розміру задоволених позовних вимог, стягненню підлягають судові витрати в наступних розмірах:

З ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» - в розмірі 174 грн. 25 коп. із розрахунку: 11 561 грн. 08 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 23 642 грн. 32 коп. (сума позовних вимог) = 48,89% х 356 грн. 42 коп. : 100.

З ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 в розмірі 191 грн. 00 коп. із розрахунку: 392 грн. 70 коп. х 48,89% : 100.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п.1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 березня 2010 року змінити в частині стягнення пені та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» пеню в розмірі 5 000 грн. 00 коп. (пять тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 174 грн. 25 коп. (сто сімдесят чотири грн. 25 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 191 грн. 00 коп. (сто девяносто одна грн. 00 коп.).

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення штрафу (процентної складової) та штрафу (фіксованої частини) відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.П.Коваленко

ОСОБА_4