Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Суддя доповідач6 Луганська В.М.
Справа № 423/450/16-ц
Провадження № 22-ц/810/6/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Коротенка Є.В.,

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України

відповідач - Державна казначейська служба

третя особа - Попаснянська міська рада

третя особа - Попаснянська районна рада

третя особа - Попаснянська державна військово-цивільна адміністрація

третя особа - Луганська обласна державна адміністрація Луганська обласна військово - цивільна адміністрація

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2018 року, ухваленого у складі судді Фастовця В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення майнової шкоди, заподіяної терористичним актом за зруйнований житловий будинок, стягнення моральної шкоди треті особи - Попаснянська міська рада, Попаснянська районна рада, Попаснянська державна військово-цивільна адміністрація, Луганська обласна державна адміністрація Луганська обласна військово - цивільна адміністрація,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 03.10.2014 року внаслідок бойових дій та проведення антитерористичної операції на території м. Попасна Луганської області, прямим попаданням снаряду був повністю зруйнований належний їй на праві власності будинок, загальною площею 47,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1, про що 06.10.2014 був складений комісійний акт, згідно якого внаслідок бойових дій будинок зруйнований повністю, ремонту, відновленню не підлягає, для проживання не придатний.

Органом досудового розслідування Попаснянського РВ ГУМВС в Луганській області 04.10.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.3 ст. 258 КК України за фактом пошкодження житлового будинку в ході артобстрілу м. Попасна Луганської області, що підтверджується витягом з кримінального провадження 3 0000638.

Належний позивачу житловий будинок внесено до зведеного реєстру повністю зруйнованих під час проведення АТО об'єктів житлового фонду району. Визначена перша категорія пошкодженого житла - виходячи з опосердкованої вартості 1 кв. метра будівництва будинків садибного типу - 12, 185 тис.грн. за квадратний метр.

Позивачка вказала, що вона неодноразово зверталася до органів державної влади та місцевого самоврядування, але питання відбудови її будинку та виплати компенсації за зруйнований будинок не вирішено.

ОСОБА_3 у позові зазначила, що внаслідок обстрілу житлових районів міста в період проведення анти терористичної операції 03.10.2014 року коли прямим попаданням бойового снаряду був зруйнований її будинок вона чудом залишилася жива, так як в той час знаходилася в будинку, вона не може відійти від стресового потрясіння, лікувалася в стаціонарі тривалий час, отримала контузію, що підтверджується виписками з лікарні. Вважає, що внаслідок таких дій крім майнової шкоди їй завдано і моральну шкоду.

Позивачка при розгляді справи неодноразово збільшувала розмір заявлених вимог.

Посилаючись на положення ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» про відшкодування за рахунок держави шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, а також ч.10 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України щодо визначення розміру грошової компенсації за зруйнований житловий будинок, позивач просила суд відшкодувати їй з держави Україна в особі Кабінету Міністрів України за рахунок коштів Державного бюджету України шкоду, заподіяну терористичним актом за пошкоджений житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, в сумі 827 891,90 грн., моральну шкоду, заподіяну їй терористичним актом, втратою майна і здоров'я в сумі 680 000 грн.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 14 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України було задоволено частково. Судом прийнято рішення про відшкодування ОСОБА_3 за рахунок коштів Державного бюджету України шкоди, заподіяної терористичним актом за пошкоджений житловий будинок, в сумі 576350, 50 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням 26.12.2016 року Головним територіальним управлінням юстиції у Луганській області, яке діє в інтересах Кабінету Міністрів України подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 14.03.2017 року апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Луганській області, що діє в інтересах Кабінету Міністрів України відхилено.

Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

У березні 2017 року Головне територіальне управління юстиції у Луганській області, яке діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернулося з касаційною скаргою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Луганській області, яке діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, задоволено частково.

Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 14 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 10.09.2018 року у задоволені позову ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилається на те, що відмовляючи у задоволенні відшкодування майнової шкоди суд першої інстанції зазначив, що позивачем не виконанні вимоги ч.9 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України, що позивач повинна до ухвалення рішення суду добровільно передати пошкоджений чи зруйнований будинок, внаслідок терористичного акту місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування.

Однак, суд не дав правової оцінки листу №01-41-311 від 12.03.2018 року Попаснянської районної державної адміністрації, в якому зазначено унеможливлення як забезпечення житлом так і прийняття райдержадміністрацією від постраждалого права власності на зруйноване внаслідок АТО житло, для подальшої виплати на нього компенсації. В матеріалах справи є заява позивача до Попаснянської міської ради від 22.08.2018 року № П-375, на яку у своєму рішенні посилається суд, але відповідь Попаснянської міської ради від 28.08.2018 року № 02/09-1718 суд залишив без уваги, де зазначено, що приймаючи до уваги той факт, що належний житловий будинок повністю зруйнований та відновленню не підлягає, а також враховуючи те, що позивач не маєте наміру відмовлятися від належної земельної ділянки під вказаним житловим будинком (вказаний житловий будинок відсутній, він зруйнований повністю), територіальна громада міста Попасна в особі Попаснянської міської ради не бачить жодного сенсу приймати до комунальної власності цей житловий будинок, що підтверджується документом (лист від 28.08.2018 №02/09-1718).

Земельна ділянка площею 0,338 приватизована, згідно ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується державою.

Позивачем компенсація за земельну ділянку, на яку вона має право власності не заявлялася. Позивачем вимоги ст. 86 ч.9 Кодексу цивільного захисту України виконанні, своєю заявою від 15.12.2017 року, суд помилково вважав про відсутність наміру позивачки про передачу зруйнованого будинку. Висновок суду про відмову у відшкодуванні моральної шкоди не відповідає вимогам закону. Просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заявлені вимоги.

29 жовтня 2018 року на адресу апеляційного суду від Попаснянської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3, в якому зазначено, що правовідносини щодо відшкодування шкоди, спричиненої знищенням майна (у тому числі житла) терористичним актом в період проведення антитерористичної операції, крім Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про боротьбу з тероризмом», регулюються Кодексом цивільного захисту України. Відшкодування матеріальних збитків постраждалим внаслідок надзвичайних ситуацій здійснюється у порядку, визначеному законом (стаття 85 Кодексу цивільного захисту України). Розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна (частина десята статті 86 Кодексу цивільного захисту України).

Позивач ОСОБА_3 15.12.2017 року звернулася до Попаснянської міської ради щодо добровільної відмови від права власності на зруйнований будинок. Розглянувши її заяву, Попаснянською міської радою, листом від 22.12.2017 року № 02/09-2452 було роз'яснено порядок добровільної відмови. З боку позивача не було вжито жодних дій, щодо добровільної відмови. Крім того, в усній формі позивач відмовляється від добровільної передачі права власності на земельну ділянку під вказаним будинком. У зв'язку з викладеним просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення. рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2018 року залишити без змін.

29 жовтня 2018 року від Луганської обласної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3, в якому зазначено, що у порушення статей 41, 47 Конституції України, право приватної власності позивача порушено - поза його волею та не з його вини житловий будинок став непридатним для подальшої експлуатації, що підтверджується письмовими доказами, що містяться у матеріалах справи, зокрема актом комісійного обстеження домоволодіння від 06.10.2014 року.

При розгляді справи слід враховувати позицію ЄСПЛ у подібних правовідносинах, рішення від 08.01.2004 року у справі Айдер та інші проти Туречинни (Ayder and Others v. Turkey), рішення від 19.10.2012 року "Катан та інші проти Молдови та Росії».

Посилається на те, що на теперішній час відсутній закон чи нормативний акт щодо відшкодування шкоди особам, які постраждали під час проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, не встановлено державний орган на який покладено обов'язок здійснювати відшкодування та механізм визначення розміру відшкодування, до спірних правовідносин щодо відшкодування позивачці шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження будинку терористичним актом, а саме, щодо механізму визначення розміру відшкодування, за аналогією закону застосовують норми Кодексу цивільного захисту України та норми Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Відповідно до частини десятої статті 86 Кодексу цивільного захисту України, розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна.

Будь-який інший порядок визначення розміру відшкодування за пошкоджену квартиру, внаслідок такої надзвичайної ситуації, як терористичний акт, на теперішній час відсутній.

Щодо відшкодування моральної шкоди посилається на те, що з гідно практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Доган та інші проти Туреччини» від 29.06.2004 р.) вбачається, що основний обов'язок і відповідальність органів влади полягає у створенні умов та наданні відповідних засобів, які дали б заявникам змогу добровільно, безпечно і гідно повернутися у свої оселі чи місця традиційного проживання або за власним бажанням переселитися в інші райони країни (відповідно до принципів 18 і 28- «Керівних принципів ООН з проблеми внутрішньо переміщених осіб» від 11.02.1998 р.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2018 року від Кабінету Міністрів, Держаної казначейської служби України не надходило.

Відзивуна апеляційну скаргу ОСОБА_3 від Попаснянської районної ради, Попаснянської державної військово- цивільної адміністрації не надходило.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник Головного територіального управління юстиції у Луганській області, яке діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, апеляційну скаргу не визнав, вважає, що підстав для скасування судового рішення не має. Позивач не здійснила добровільну передачу зруйнованого будинку органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Позивачка відмовляється від передачі земельної ділянки. Відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди.

Представник третьої особи - Луганської обласної державної адміністрації Луганської обласної військово-цивільної адміністрації в судовому засіданні, пояснив, що відсутній закон, який регулює порядок відшкодування шкоди завданої внаслідок терористичного акту.

В судове засідання представник Державної казначейської служби, Попаснянської міської ради, Попаснянської районної рада, Попаснянської державної військово-цивільної адміністрації не з'явилися, про час і місце повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2ст.372 ЦПк України неяка інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені наступні обставини: позивачці на підставі договору дарування від 02 червня 2000 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 липня 2009 року на праві приватної власності належить жилий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0338 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка (ділянка) належить позивачці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 20 грудня 2010 року. Відповідно до акту комісійного обстеження домоволодіння від 06.10.2014 року, складеного комісією в складі: заступника міського голови Попаснянської міської ради, начальника відділу ЖКГ, архітектури, міського будівництва та землеустрою, спеціаліста-юриста, якою проведено обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_3.) на предмет встановлення пошкоджень внаслідок бойових дій та встановлено, що внаслідок прямого влучення снаряду, домоволодіння зруйновано повністю, відновленню не підлягає, для проживання не придатне. 04.10.2014 року органом досудового розслідування Попаснянським РВ ГУМВС України в Луганській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками ч.3 ст. 258 КК України (терористичний акт) за фактом пошкодження, внаслідок артобстрілу 03.10.2014 м. Попасна з підконтрольної терористам території «ЛНР» житлових будинків, в тому числі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, кримінальне провадження № 000638. Згідно відповіді від 23 травня 2016 року голови Попаснянської РДА-РВЦА зруйнований будинок позивачки внесений до зведеного реєстру повністю зруйнованих під час проведення АТО об'єктів житлового фонду району; визначена 1 категорія пошкодженого житла, виходячи з опосередкованої вартості 1 кв.м. будівництва будинків садибного типу 12,185 тис. грн. за кв.м. та середньої площі зруйнованих індивідуальних жилих будинків. З 22 липня 2014 року органи державної влади на території міста Попасна Луганської області свої повноваження здійснюють в повному обсязі, проте позивач до теперішнього часу житлом не забезпечена, відшкодування за зруйнований будинок не отримала. 08 серпня 2017 року позивачка надала до Попаснянської міської ради заяву, згідно якої вона добровільно передає свій зруйнований будинок за умови повної виплати грошової компенсації відповідно рішення Попаснянського районного суду від 14 грудня 2016 р. та ухвали апеляційного суду від 14 березня 2017 року. 15 грудня 2017 року позивачка знову звернулася із заявою до Попаснянської міської ради щодо передачі належного їй зруйнованого будинку вже без вимоги виплати компенсації, на що відповіддю від 22 грудня 2017 р. їй було роз'яснено необхідність надання окрім заяви про добровільну передачу будинку копій правовстановлюючих документів на будинок та вирішення питання щодо передачі права на земельну ділянку під ним згідно ст.120 ЗК України. Суд виходив з того, що позивачкою не надано суду доказів, які свідчили б про її добровільну відмову від права власності на будинок та на земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка категорично відмовилася передавати право власності на належну їй земельну ділянку під зруйнованим будинком. Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що позивачкою не виконанні умови діючого законодавства про добровільну передачу зруйнованого будинку, земельної ділянки органам місцевого самоврядування до ухвалення рішення суду, що є передумовою для стягнення компенсації за зруйнований будинок (садибу). Відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, шо вина держави Україна у скоєнні відносно позивачки терористичного акту не доведена, скоєння терористичного акту для відшкодування шкоди за відсутності вини держави наведеною нормою не передбачене.

Колегія суддів судової палати, вважає, що такі висновки суду не відповідають вимогам закону з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. (т.4 а.с. 68-69, 70, 71).

Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0338 га, яка належить позивачці на праві приватної власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 20 грудня 2010 р. (т.1 а.с.139).

Відповідно до акту комісійного обстеження домоволодіння від 06.10.2014 року, складеного комісією в складі: заступника міського голови Попаснянської міської ради, начальника відділу ЖКГ, архітектури, міського будівництва та землеустрою, спеціаліста-юриста, якою проведено обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_3.) на предмет встановлення пошкоджень внаслідок бойових дій та встановлено, що внаслідок прямого влучення снаряду, домоволодіння зруйновано повністю, відновленню не підлягає, для проживання не придатне (т.1 а.с.4).

Відповідно до акту обстеження технічного стану житлового приміщення № 5 від 18.09.2018 року будинок ОСОБА_3 зруйнований та не придатний для проживання, пряме попадання снаряду 03.10.2014 року (т.4 а.с.140).

У 2014 році ОСОБА_3 неодноразово зверталася до органів державної влади, органів місцевого самоврядування з заявами щодо відновлення зруйнованого будинку, отримання компенсації за зруйнований будинок, що підтверджується матеріалами справи.

04.10.2014 року органом досудового розслідування Попаснянським РВ ГУМВС України в Луганській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками ч.3 ст.258 КК України (терористичний акт) за фактом пошкодження, внаслідок артобстрілу 03.10.2014 року м. Попасна з підконтрольної терористам території «ЛНР» житлових будинків, в тому числі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, кримінальне провадження № 000638.

Зруйнований будинок позивачки внесений до зведеного реєстру повністю зруйнованих під час проведення АТО об'єктів житлового фонду району, визначена 1 категорія пошкодженого житла, виходячи з опосередкованої вартості 1 кв.м. будівництва будинків садибного типу 12,185 тис. грн. за кв.м. та середньої площі зруйнованих індивідуальних жилих будинків, що підтверджується письмовими доказами (т.1 а.с.190).

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами здійснюються Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції. Центральні органи виконавчої влади беруть участь у боротьбі з тероризмом у межах своєї компетенції, визначеної законами та виданими на їх основі іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 19 цього Закону встановлено, що відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Тобто обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно її вини, а після відшкодування до держави переходить право вимоги до винної особи.

Обов'язковою умовою для задоволення позовних вимог про відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої під час проведення антитерористичної операції, є розташування пошкодженого майна на території АТО. Такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 року у справі №219/11736/16-ц.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію.

На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Луганської області не прийнято.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 2 грудня 2015 року Попаснянський район та м. Попасна Луганської області, на території якої розташований будинок позивачки, належить до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з частиною третьою статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомим є факт, що в період проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей пошкоджені (зруйновані) об'єкти соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності.

Судом встановлено, що житловий будинок, що належить ОСОБА_3 зруйновано в результаті антитерористичного акту, цю обставину учасники справи не заперечують.

В судовому засіданні встановлено, що Петрова 08.08.2017 року зверталася до Попаснянської міської ради Луганської області з заявою про добровільну передачу зруйнованого будинку. В заяві зазначено, що позивачка добровільно передає зруйнований будинок за умови виплати грошової компенсації (т.4 а.с.2).

15.12.2017 року ОСОБА_3 звернулася до Попаснянської міської ради Луганської області з заявою про добровільну передачу зруйнованого будинку (т.4 а.с.51).

28.08.2018 року Попаснянська міська рада повідомила позивачку, щодо необхідності надання заяви позивачкою про добровільну передачу права власності на земельну ділянку та право установлюючи документи для укладання угоди про передачу права власності на земельну ділянку. Та повідомили про те, що приймаючи до уваги той факт, що належний позивачці житловий будинок зруйнований та відновленню не підлягає, а також те, що позивачка не має наміру відмовлятися від належної їй на праві власності земельної ділянки під вказаним житловим будинком, територіальна громада міста Попасна в особі Попаснянської міської ради не бачить жодного сенсу приймати до комунальної власності цей житловий будинок.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 21 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист та відшкодування відповідно до законодавства шкоди, заподіяної їхньому життю, здоров'ю та майну внаслідок надзвичайних ситуацій або проведення робіт із запобігання та ліквідації наслідків.

Згідно з частиною першою статті 86 Кодексу цивільного захисту України забезпечення житлом постраждалих, житло яких стало непридатним для проживання внаслідок надзвичайної ситуації, здійснюється місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування та суб'єктами господарювання шляхом: 1) надання житлових приміщень з фонду житла для тимчасового проживання; 2) позачергового надання житла, збудованого за замовленням місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та суб'єктів господарювання; 3) будівництва житлових будинків для постраждалих; 4) закупівлі квартир або житлових будинків.

Частиною дев'ятою статті 86 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок держави здійснюється за умови добровільної передачі постраждалим зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування.

Розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна.

Судом встановлено, що позивачкою відповідно до вимог ч. 9 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України до органу місцевого самоврядування 15.12.2017 року подано заяву про добровільну передачу зруйнованого будинку, однак Попаснянською міською радою не вчинено жодних дій щодо прийняття зруйнованого будинку, листом позивачку повідомлено про те, що Попаснянської міської рада не бачить жодного сенсу приймати до комунальної власності зруйнований житловий будинок без добровільної передачі земельної ділянки під будинком. Тобто, ОСОБА_3 намагалася виконати вимоги передбачені ч.9 ст.86 Кодексу цивільного захисту України щодо добровільної передачі зруйнованого будинку.

Частиною 9 ст .86 Кодексу цивільного захисту України не передбачено, що для отримання грошової компенсації необхідна така умова як добровільна передача земельної ділянки.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За таких підстав, колегія суддів судової палати вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо необхідності добровільної передачі земельної ділянки позивачки органу місцевого самоврядування.

Відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, регламентується спеціальною нормою - ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», згідно з якою відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 1 Конвенції передбачено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2004 року у справі «Айдер та інші проти Туреччини», суд зазначив, що відповідальність держави носить абсолютний характер і має об'єктивну природу, засновану на теорії соціального ризику (social risk). Таким чином, держава може бути притягнута до відповідальності з метою компенсації шкоди тим, хто постраждав від дій невстановлених осіб або терористів, коли держава визнає свою нездатність підтримувати громадський порядок і безпеку або захищати життя людей і власність (п. 70).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2012 року у справі «Катан та інші проти Молдови та Росії» суд зазначив, що хоча Молдова не має ефективного контролю над діями «ПМР» в Придністров'ї, той факт, що цей регіон визнається за міжнародним правом як частина території Молдови, тягне за собою обов'язок за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод використати всі доступні їй юридичні та дипломатичні засоби з тим, щоб продовжувати гарантувати здійснення прав і свобод, визначених Конвенцією, усіма особами, які там проживають (п. 110).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені вимоги позивачки про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок терористичного акту підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.10ст. статті 86 Кодексу цивільного захисту України розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна.

Відповідно до акту комісійного обстеження домоволодіння від 06.10.2014 року, акту обстеження технічного стану житлового приміщення №5 від 18.09.2018 року будинок ОСОБА_3 зруйнований та не придатний для проживання, пряме попадання снаряду 03.10.2014 року.

Зруйнований будинок позивачки внесений до зведеного реєстру повністю зруйнованих під час проведення АТО об'єктів житлового фонду району, визначена 1 категорія пошкодженого житла, виходячи з опосередкованої вартості 1 кв.м. будівництва будинків садибного типу 12,185 тис. грн. за кв.м. та середньої площі зруйнованих індивідуальних жилих будинків, що підтверджується письмовими доказами.

Згідно листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України «Про індекси зміни вартості станом на 1 жовтня 2017 року» опосередкована вартість будівництва будинків садибного типу з госпбудівлями за кв. м. загальної площі складає 17 503 грн.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок (т.1 а.с.133-134) загальний розмір будинку позивачки складає 47, 3 кв.м. Отже, на користь позивачки з державного бюджету підлягає відшкодуванню майнова шкода у розмірі - 827891, 90 грн. (47, 5*17503=827891, 90 грн)

Що стосується заявлених вимог позивача про стягнення моральної шкоди апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому п. п. 2, 3 ч.2 вказаної правової норми встановлює, що моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях. Яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Тобто обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини та до держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особі, переходить право вимоги до винної особи.

Дана підстава відповідальності держави за завдану моральну шкоду незалежно від її вини також кореспондується із положеннями Цивільного кодексу України, зокрема - п.3 ч.2 ст.1167 ЦК (з огляду на наявність ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»).

При таких обставинах та, виходячи із системного аналізу статей 1, 11 та 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», встановлення осіб, які вчинили терористичний акт, які здійснювали терористичну діяльність, наявність щодо них обвинувального вироку суду, не є умовою відшкодування шкоди державою на підставі статті 19 зазначеного Закону.

Факт наявності душевних страждань позивачки, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою (артилерійським обстрілом м. Попасна 03.10.2014 року) щодо неї самої (зруйнований повністю будинок, завдано шкоди здоров'ю) у повній мірі підтверджується матеріалами справи.

При таких обставинах факт спричинення позивачці моральної шкоди внаслідок внаслідок зруйнування житлового будинку, завдання шкоди здоров'ю підтверджується. є таким, що встановлений, належним чином доведений та не оспорюється учасниками справи.

Разом із тим, посилання суду першої інстанції на те, що позивачкою не доведено вини держави України у скоєнні відносно ОСОБА_3 терористичного акту не відповідає вимогам закону.

Так, статею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту та закріплено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

При цьому у п. 82 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» зазначено, що ст.13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав і свобод, у якій би формі вони не закріплювалися в національному правопорядку. Особа на практиці повинна мати можливість скористатись ефективними засобами захисту, тобто засобами, які б запобігли вчиненню порушень чи їх продовженню або забезпечили заявнику відповідне відшкодування.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що відсутність на національному рівні ефективного засобу юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав не може бути перешкодою у реалізації особою таких прав та свобод.

Іншими словами, відсутність відповідного «процедурного» закону не може бути перешкодою у захисті прав позивача щодо отримання відшкодування моральної шкоди від держави на підставі ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Крім того, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Так, у рішеннях у справі «Кечко проти України» та у справі «Бурдов проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань

При цьому колегія суддів наголошує, що, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, апеляційний суд зауважує наступне.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Така ж позиція викладена і у п. п. 1, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 2005 року № 4 (зі змінами та доповненнями).

Тобто розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Внаслідок подій 03 жовтня 2014 року позивачка втратила житло, завдано шкоди здоров'ю. Враховуючі вимоги об'єктивності, розумності й справедливості та обставини справи щодо визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне розмір на відшкодування моральної шкоди визначити у 50 000 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , а, згідно із п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п .п. 3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної терористичним актом за зруйнований житловий будинок, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована: АДРЕСА_1, тимчасово проживає: АДРЕСА_2 майнову шкоду, заподіяну терористичним актом за зруйнований житловий будинок, у розмірі 827 891 (вісімсот двадцять сім тисяч вісімсот дев'яносто одну) грн. 90 коп. та на відшкодування моральної шкоди - 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2018 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді : В.А. Коновалова

Є.В. Коротенко