Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 488/4000/15-ц

провадження № 61-7075св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,
відповідач-ОСОБА_7,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 серпня 2016 року в складі колегії суддів: Довжук Т. С., Шолох З. Л., Коломієць В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 січня 2012 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № BL_КГ100092294, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 12 500,00 грн зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитними коштами строком до 24 січня 2015 року.

Свої зобов'язання ОСОБА_7 за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв'язку із чим станом на 06 серпня 2015 року має заборгованість в сумі 81 361,01 грн, яка складається з: 10 403,67 грн - заборгованість за кредитом; 0,30 грн - заборгованість по сплаті відсотків; 9 135,96 грн - заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом; 61 821,08 грн - сплата штрафних санкцій.

Таким чином, посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 81 361,01 грн.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, на які він посилається та не надано примірника кредитного договору, на який позивач посилається як на підставу для задоволення позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09 серпня 2016 року заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 39 539,93 грн, а саме: 10 403,67 грн заборгованості за кредитом; 0,30 грн заборгованості за відсотками; 9 135,96 грн заборгованості з комісії; 20 000,00 грн неустойки (штраф, пеня); стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 1 515,80 грн витрат зі сплати судового збору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не було з'ясовано всіх обставин, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У касаційній скарзі, поданій в серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ОСОБА_7 посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права та зазначає, що апеляційним судом не враховано того, що позивачем надано докази у справі лише в суді апеляційної інстанції, та не застосовано позовну давність.

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_7

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

08 лютого 2018 року касаційну скаргу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення та виклику учасників справи в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 24 січня 2012 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір банківського обслуговування у формі не відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до умов якого банк надав у кредит грошові кошті у розмірі 125000 грн зі сплатою 0,01% річних строком до 24 січня 2015 року відповідачка зобов'язання за кредитним договором не виконує у зв'язку з чим станом на 6 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 81361 грн 01 коп. Останній платіж боржницею було здійснено 24 січня 2014 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, а відповідачка у порушення положень статті 526 ЦК України не виконує, та кредитні кошті не повертає, проценти за користування грошима не сплачує, у зв'язку з чим підлягає стягнення уся заборгованість зі штрафними санкціями, передбаченими умовами договору. При цьому, апеляційний суд на підставі положень частини третьої статті 551 ЦК України зменшив розмір неустойки, яка суттєво перевищувала розмір заборгованості.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

Встановивши, що боржником останній платіж за кредитним договором було здійснено 24 січня 2014 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що боржником порушено умови договору у зв'язку з чим у кредитора наступило право на отримання заборгованості та штрафні санкції відповідно до умов договору.

Доводи касаційної скарги щодо порушення позовної давності не можуть бути підставою для скасування судового рішення з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюються у три роки. За положеннями частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої нею до винесення ним рішення.

Отже, про застосування позовної давності повинно бути заявлено у суді першої інстанції, або у суді апеляційної інстанції, якщо особа обізнана про розгляд справи у суді першої інстанції.

Зі змісту касаційної скарги та матеріалів справи, зокрема заперечень на апеляційну скаргу, не вбачається що відповідачка заявляла про застосування позовної давності у спорі, а ні у суді першої, а ні у суді апеляційної інстанції, що виключає застосування позовної давності за ініціативою суду, та/або на стадії розгляду справи у касаційному порядку.

Доводи касаційної скарги щодо порушення норм процесуального права, зокрема статті 303 ЦПК України в редакції на час ухвалення судового рішення, судом апеляційної інстанції у частині прийняття доказів, які не були подані до суду першої інстанції з неповажних причин, також не можуть бути підставою для скасування судового рішення з огляду на наступне.

Межі повноважень апеляційного та касаційного суду при розгляді апеляційних скарг на судові рішення встановлюються відповідними положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Так, за положеннями частини другої статті 303 ЦПК України в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції,апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Зазначений перелік є вичерпним.

Порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування судового рішення визначені частиною першою статті 411 ЦПК України.

Цією ж нормою визначено підстави для скасування судового рішення та направлення справи на новий судовий розгляд у зв'язку з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Зокрема підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини другої статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Прийняття судом апеляційної інстанції у якості доказів кредитного договору, який є підставою позову, до таких порушень не відноситься, а тому й зазначене порушення не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 141, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська