АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 535/934/17 Номер провадження 22-ц/786/372/18Головуючий у 1-й інстанції Цвітайло П. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання спільної сумісної власності подружжя, стягнення грошової компенсації ? вартості автомобіля та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на автомобіль.

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом та з урахуванням уточнення позовних вимог від 02 листопада 2017 року просила визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 автомобіль Volkswagen Caddy, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснити поділ спільного сумісного майна шляхом стягнення з ОСОБА_2 на її користь 266 649 грн. 50 коп. грошової компенсації вартості ? частки спірного автомобіля та визнання права власності на вказаний автомобіль за ОСОБА_2

01 листопада 2017 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 та з урахуванням уточнень зустрічних позовних вимог від 06 листопада 2017 року остаточно просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль Volkswagen Caddy, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 01 листопада 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 обєднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3

Ухвалою цього ж суду від 06 листопада 2017 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство «КредоБанк».

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 автомобіль Volkswagen Caddy, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 640 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на автомобіль відмовлено повністю.

Висновки суду мотивовано тим, що спірний автомобіль придбаний під час шлюбу сторін, в інтересах сім`ї, за кошти, що не є особистою приватною власністю ОСОБА_2, відповідно на дане майно поширюється правовий статус спільної власності подружжя.

В апеляційній скарзі, поданій до суду 18 грудня 2017 року, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким визнати за ним право особистої приватної власності на спірний автомобіль, судові витрати покласти на ОСОБА_3

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, зокрема, на факт придбання автомобіля для власних потреб та за рахунок особистих коштів, що були позичені йому батьками ще до шлюбу із позивачем, та кредиту, зобовязання за яким він виконує самостійно.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у відповідності до встановлених судом фактичних обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які зявились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 26 листопада 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2017 року.

За час шлюбу сторін, 27 грудня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу автомобіля № 143/2016 від 29 листопада 2016 року, укладеного із ТОВ «Автодім Полтава», та акту прийому-передачі автомобіля від 27 грудня 2016 року ОСОБА_2 придбав автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 574 735 грн., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО № 905258 від 27 грудня 2016 року зареєстровано на його імя.

Для придбання вказаного автомобілю ОСОБА_2 уклав кредитний договір № 5873/2016 від 27 грудня 2016 року з ПАТ «КредоБанк» на суму 116 589 грн. на строк до 26 грудня 2023 року, який забезпечено договором застави майнових прав на автомобіль № 5873/2016/1 від 27 грудня 2016 року та договором поруки № 5873/2016/2 від 27 грудня 2016 року, за яким ОСОБА_3 виступила поручителем ОСОБА_2 як солідарний боржник.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин та нормами права, що підлягаю застосуванню.

Так, статтею 60 СК України встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого подружжям за час шлюбу.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Визначаючи правовий режим спірного автомобілю, як спільного майна подружжя, та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем зустрічним позивачем по справі не доведено факту придбання автомобілю за кошти, які належали йому особисто, та зазначеної презумпції права спільної сумісної власності подружжя не спростовано, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального й процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

З огляду на те, що джерелом набуття спірного автомобілю є й кошти, одержані за кредитним договором, укладеним за згодою другого з подружжя, в інтересах сім`ї, що створює обовязки і для ОСОБА_3, що сторонами по справі не заперечувалось, доводи апеляційної скарги про належність придбаного автомобілю особисто ОСОБА_2 є неспроможними.

За відсутності доказів джерела походження коштів, зазначених у розписці від 13.08.2016 р., виданій ОСОБА_2 своїй матері ОСОБА_4, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги вказані заявником докази, які не є беззаперечним свідченням придбання автомобілю за рахунок його особистих коштів та для власних потреб, а не в інтересах сім`ї.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що за відсутності факту порушення місцевим судом порядку дослідження доказів або неправомірної відмови в їх дослідженні та за відсутності нових доказів, протилежних висновкам суду, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України не є підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, у зв'язку із наведеним колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_5

підпис ОСОБА_6

Повне судове рішення складено 24 квітня 2018 року.

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО.

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1