Справа № 161/3919/18
Провадження № 2/161/1814/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Черняка,

за участю секретаря судового засідання Новаковської В.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Гаражний кооператив «Мрія» про визнання договору купівлі-продажу гаражного приміщення дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу гаражного приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 січня 2004 року між сторонами укладений договір купівлі-продажу гаражного приміщення, яке знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул..Конякіна, 20 на території гаражного кооперативу «Мрія». На виконання договору позивач сплатила відповідачу грошові кошти в сумі 1 500 доларів США. Зазначений договір укладений в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений. У звязку з намірами реєстрації даного майна постало питання нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Враховуючи зайнятість відповідача та сімейні обставини вказану процедуру провести не має можливості.

З наведених мотивів, посилаючись на положення статті 220 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу гаражного приміщення від 10 січня 2004 року за адресою: м.Луцьк, вул.Конякіна, 20, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позовних вимог.

Представник третьої особи - Гаражного кооперативу «Мрія» в попередньому судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечував, справу просив слухати у його відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 січня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу гаражного приміщення, що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Конякіна, 20.

На виконання договору позивач сплатила відповідачу грошові кошти в сумі 1 500 доларів США, що стверджується власноручними підписами сторін в договорі (а.с.5).

Позивач просить визнати даний договір дійсним на підставі ст.220 ЦК України у звязку з ухиленням відповідача від його нотаріального посвідчення.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно зі статтею 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Не будучи укладеним, договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст. 220 ЦК України.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Правочини можуть визнаватися дійсними виключно з підстав, визначених частиною другою статті 219 і частиною другою статті 220 ЦК України. Вимоги про визнання дійсними правочинів з інших підстав задоволенню не підлягають з огляду на невідповідність таких вимог установленим законом способам захисту прав та законних інтересів (частина друга статті 16 ЦК України).

Вказана частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладення не відповідала встановленим законом вимогам.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що спірний договір купівлі-продажу гаражного приміщення, укладений у простій письмовій формі 10 січня 2004 року, в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Гаражний кооператив «Мрія» про визнання договору купівлі-продажу гаражного приміщення дійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26.04.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Черняк В.В.