Справа № 214/3632/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Заочне

07 листопада 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Хомініч С.В.,

секретар судового засідання Горбунова Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/3632/18

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради

про позбавлення батьківських прав,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (діє на підставі договору-доручення про надання правової допомоги від 12.08.2016, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4662 )

від третьої особи: ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності № 10/36-83 від 05.01.2018)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою 07.06.2018, в якій просив суд позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Пред'явлені вимоги мотивовано тим, що з 2009 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 та у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син, ОСОБА_6, проте шлюб розірвано рішенням Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу від 21.03.2013.

Позивач зазначає, що мати дитини не належним чином виконувала свої материнські обов'язки щодо дитини, не створила належних умов для виховання та розвитку дитини, вела антисоціальний спосіб життя, мешкала за різними адресами без реєстрації місця проживання, притягувалася до кримінальної відповідальності за шахрайство, у зв'язку з чим в травні 2016 року позивач забрав неповнолітнього сина та дитина почала проживати разом з батьком за адресою: АДРЕСА_3.

Після народження дитини позивач неодноразово вимагав від матері дитини здійснити державну реєстрацію місця проживання дитини, однак, внаслідок своєї асоціальної поведінки, мати реєстрацію не проводила, а позивач самостійно не міг зареєструвати дитину, оскільки для здійснення реєстрації необхідна була згода та присутність другого із батьків. При досягненні дитиною шестирічного віку мати документи не оформила та дитину на навчання до загальноосвітньої школи не направила. Позивач намагався здійснити державну реєстрацію місця проживання дитини. На виконання цієї реєстрації 28 січня 2016 року він вчинив нотаріальну дію за реєстраційним номером 109, а саме оформив заяву щодо проживання та постанови на реєстраційний облік його малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем реєстрації матері та надав цю заяву матері для здійснення реєстрації. Однак, мати реєстрацію місця проживання малолітньої дитини і після цього не вчинила. Враховуючи необхідність направлення дитини на навчання з травня 2016 року оформив необхідні документи та з вересня 2016 року дитина навчається в Комунальному закладі освіти «Середня загальноосвітня школа №42» Дніпропетровської міської ради. Зареєструвати місце проживання сина без згоди матері позивач не міг. Тому звернувся до суду з відповідним позовом. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2017 позовні вимоги задоволені. На виконання рішення суду здійснена реєстрація місця проживання малолітньої дитини за місцем фактичного проживання разом з батьком. Мати дитини не цікавиться життям сина, де проживає невідомо та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Наразі малолітній ОСОБА_6 мешкає разом з позивачем та його дружиною ОСОБА_7. Дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного життя та розвитку. Відповідач зовсім не цікавиться здоров'ям, успіхами, та вихованням дитини.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, представник надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Представник третьої особи до судового засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала, не заперечувала проти позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання повторно не з'явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також з метою дотримання розумних строків її розгляду суд вважає за можливе справу розглянути в порядку загального позовного провадження.

Крім того, враховуючи належне повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату, час та місце проведення судового засідання, її неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи.

05.09.2018 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

З 05.12.2009 позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2

Сторони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, в якому ОСОБА_1 записаний батьком, а ОСОБА_2 матір'ю дитини.

Рішенням Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу від 21.03.2013 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. Дитина залишилася проживати разом із матір'ю (а.с. 9).

Оскільки мати дитини свої батьківські обов'язки не виконувала, державну реєстрацію місця проживання дитини не здійснила, ОСОБА_6 з травня 2016 року почав проживати разом із батьком за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується довідками голови квартального комітету (а.с. 16, 17).

Як видно з довідки № 111 від 21.05.2018 з вересня 2016 року малолітній ОСОБА_6 навчається в Комунальному закладі освіти «Середня загальноосвітня школа №42» Дніпропетровської міської ради (а.с. 11).

Зареєструвати місце проживання сина без згоди матері позивач не міг. Тому звернувся до суду з відповідним позовом. Так рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2017 по справі № 199/2988/17 позовні вимоги задоволено, визнано неправомірними рішення відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про відмову в реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем його проживання - АДРЕСА_4; зобов'язано відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради провести реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем його проживання -АДРЕСА_4 (а.с. 20-21).

На виконання рішення суду здійснена реєстрація місця проживання малолітньої дитини за місцем фактичного проживання разом з батьком: АДРЕСА_4 (а.с. 15).

Позивач ОСОБА_1 за місцем роботи характеризується з позитивної сторони (а.с. 13) та має стабільний заробіток (а.с. 12).

Як слідує зі змісту характеристики сім'ї ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, сім'я в якій він виховується складається з: батька ОСОБА_1, його дружини ОСОБА_7, та її сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Родина проживає у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_3. ОСОБА_6 навчається у 2-А класі КЗО «НВК 42» ДМР. Батько ОСОБА_6, ОСОБА_1, та його дружина ОСОБА_7, належним чином виконують батьківські обов'язки: систематично відвідують батьківські збори, прислухаються до порад вчителя, беруть активну участь у шкільних заходах. Порівняно з першим класом ОСОБА_6 дуже змінився: став активно працювати на уроках, брати активну участь у проектах, виявляти свої таланти декламації тощо. Стосунки з однокласниками доброзичливі, дружні. Для придбання необхідних для навчання матеріалів ОСОБА_1, та його дружина ОСОБА_7 вносять систематично, без затримки кошти. У ОСОБА_6 дуже теплі стосунки ОСОБА_7. Хлопчик називає її мамою, ділиться з нею успіхами та негараздами, якщо такі виникають. ОСОБА_7 користується повагою, авторитетом у ОСОБА_6, її ставлення до хлопчика відповідає поведінці люблячої матусі. Проте, біологічна мама жодного разу за роки навчання сина не з'явилася до навчального закладу, не цікавиться життям дитини. ОСОБА_6 ніколи не згадував про неї. Він вважає своєю справжньою родиною ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с. 10).

Відповідач ОСОБА_2 на час розгляду справи не має реєстрації місця проживання. Як слідує з рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2017 по справі № 214/4590/16-ц остання не проживає в АДРЕСА_2 з 22.02.2016. Її місце мешкання не відоме. Саме з цієї підстави ОСОБА_2 визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19).

Відсутність ОСОБА_2 за вище вказаною адресою підтверджується також листом №48-5/2-6447 від 17.08.2018 начальника Саксаганського ВП КВП ГУ НП в Дніпропетровській області, який зазначає, що здійснити перевірку способу життя ОСОБА_2 не виявилося можливим, так як при неодноразовому відвідуванні АДРЕСА_2, остання за місцем мешкання була відсутня (а.с. 39).

Як зазначено у листі заступника начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, вирішити питання доцільності або не доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 поза межами повноважень виконкому, оскільки мати дитини на території Саксаганського району м. Кривого Рогу не мешкає (а.с. 43).

З аналізу змісту досліджених судом письмових документів слідує, що після розірвання шлюбу між сторонами, їх син ОСОБА_6 залишився мешкати разом з відповідачем ОСОБА_2 Однак остання ухилялася від виконання своїх батьківських обов'язків. Зокрема не зареєструвала місце мешкання дитини. 22.02.2016 залишила місце свого мешкання, покинувши свою дитину, її місце мешкання є невідомим. Позивач змушений був забрати сина проживати до себе в м. Дніпро, та звертатися до суду з позовом для захисту прав дитини для реєстрації його місця проживання за фактичним місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_4. Саме в м. Дніпро ОСОБА_6 відвідує школу, мешкає в сім'ї батька. Оточений турботою та піклуванням. Як вказувала директор школи, за час відвідування школи та проживання разом з батьком, ОСОБА_6 змінився на краще. Йому комфортно у сім'ї батька. Дружину позивача ОСОБА_7 він вважає своєю матір'ю. Натомість біологічна мати життям дитини не цікавиться, до навчального закладу не з'являється. ОСОБА_6 про неї не згадує.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленумом Верховного Суду України в п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його здоров'я, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, його життям та здоров'ям не цікавиться, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховування; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умови для отримання освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінюються судом як ухилення від виховання дитини оскільки присутня винна поведінка матері, яка свідомо нехтує своїми обов'язками, не дбає про сина.

Таким чином, наведені обставини дають підстави для висновку, що відповідач ОСОБА_2 свідомо ухиляється від своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина, оскільки не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не спілкується з ними і перешкод в спілкуванні з дитиною їй ніхто не чинив і не чинить, тому з врахуванням інтересів дитини відповідача слід позбавити батьківських прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При чому ч. 1 ст. 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Мінімальний гарантований розмір аліментів згідно вимог ч. 2 ст. 182 СК України на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Оскільки відповідач не працює, не отримує стабільного доходу, суд не знаходить підстав для визначення мінімального рекомендованого розміру аліментів, однак, вважає за необхідне визначити розмір аліментів, який не буде меншим гарантованого розміру аліментів для дитини.

З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач є матір'ю малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріальну допомогу на утримання сина не надає, внаслідок чого суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивача.

На підставі ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми місячного платежу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, батьківських прав щодо її малолітнього сина: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07.06.2018 та до досягнення дитиною повноліття.

На підставі ст. 430 ЦПК України допустити рішення до негайного виконання в межах місячного платежу.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчий лист для пред'явлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подано заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_3.

Представник позивача: ОСОБА_3, адреса місця знаходження: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ОСОБА_12, РНОКПП невідомий, адреса останнього місця реєстрації: АДРЕСА_2.

Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, код 05410872, адреса місця знаходження: вул. Володимира Великого 32, м. Кривий Ріг.

Повний текст рішення суду складено та підписано 07.11.2018.

Суддя Хомініч С.В.