РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

Справа № 145/1745/18

Провадження № 2/145/954/2018

30.11.2018 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.

позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що рішенням Тиврівського районного суду від 30 вересня 2016 року було стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі 765 гривень з всіх видів його заробітку щомісячно, на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття.

Коштів, які сплачує відповідач в даній справі, недостатньо для того, щоб забезпечувати потреби дитини.

На даний час вона перебуває в шлюбі з іншим чоловіком, в них народилась спільна дитина, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, тому позбавлена можливості працювати. Вона веде домашнє господарство та здійснює догляд за дітьми. Їй одній важко забезпечити сина самим необхідним та забезпечувати свою власну життєдіяльність.

Їх син росте, його потреби збільшуються тому вона вимушена витрачати багато коштів на його забезпечення та утримання. Дивлячись на щоденний різкий зріст цін та інфляцію аліменти в розмірі 765 гривень на місяць, які на сьогоднішній день сплачує відповідач в даній справі, не відповідають навіть мінімальним потребам дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України гарантований розмір аліментів не повинен бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А рекомендований розмір аліментів має відповідати прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожитковий мінімум для дитини такого віку, як їх син становить 1944 гривень. Аліменти які стягнуто з відповідача не відповідають половині прожиткового мінімуму для дитини такого віку як їх син. На даний час матеріальний стан відповідача в даній справі значно поліпшився. Він працює водієм на приватному підприємстві, отримує великий дохід, хоч цей дохід є мінливий, але він зараз набагато більший ніж на момент подання нею позовної заяви про стягнення аліментів, яку вона подавала в 2016 році.

Так як збільшився прожитковий мінімум для дитини і матеріальний стан відповідача значно покращився вона вважає, що відповідач спроможний сплачувати більшу суму аліментів на утримання їхньої дитини.

Нею не було подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Просить винести рішення , яким збільшити розмір аліментів які було присуджено відповідно до рішенням Тиврівського районного суду від 30 вересня 2016 року і стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти, в розмірі 1500 гривень щомісячно, на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення в частині стягнення аліментів в розмірі за один місяць просить звернути до негайного виконання.

Ухвалою судді від 08.10.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з викликом сторін в судове засідання. Запропоновано відповідачу в п'ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву.

Учасникам справи роз'яснено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Справу призначено до розгляду по суті на 29.10.2018 року.

Згідно зворотних поштових повідомлень про вручення поштових відправлень ухвалу судді від 08.10.2018 року відповідач (його дружина) отримав 18.10.2018 року.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити, пояснила, що власної нерухомості, транспортних засобів немає, проживає в квартирі, на яку взяла кредит, який наразі не виплачений, є договір купівлі продажу, оформлений на відповідача. Вона знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 До декрету вона працювала бухгалтером Тиврівської ЦРЛ, де і рахується. Вона отримує 860 грн. по догляду за дитиною. Вона та діти здорові. ОСОБА_2 працездатний, раніше працював у ФОП «Багрій», на даний час працює далекобійником, його дохід складає 32000 грн. Він проживає з іншою жінкою, в них є син Юрій, їй не відомо чи зареєстрований він батьком дитини.

Відповідач ОСОБА_2 двічі (29.10., 30.11.2018 ) в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою на 29.10.2018 року та повернутим поштовим конвертом з судовою повісткою на 30.11.2018 р. з відміткою «адресат відмовився від одержання». Відзиву на позов, заяв про відкладення судового розгляду суду не подано. Заяв про зміну місця проживання, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ч. 3 ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Згідно ч. 9 ст. 130 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, вважає позов задоволити частково, виходячи з наступних підстав.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 04.10.2010 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, після розірвання шлюбі позивачці залишено прізвище "Сорока" (а.с. 5).

26 червня 2006 року в сторін по справі народився син ОСОБА_3 петрович, що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 6).

Рішенням Тиврівського районного суду від 07.05.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 було присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти в розмірі 500 грн.

30 вересня 2016 року Рішенням Тиврівського районного суду (справа № 145/1313/16-ц) змінено розмір аліментів, присуджених рішенням Тиврівського районного суду від 07.05.2014 року і вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, 26.06.2006 року в розмірі 765 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили до його повноліття. Рішення набрало законної сили 11.10.2016 року.

Дитина ОСОБА_6 проживає з позивачкою, що стверджується довідкою виконавчого комітету Тиврівської селищної ради Вінницького району № 1312 від 01.10.2018 року та актом обстеження від 27.09.2018 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_6 України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» України та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов'язком обох батьків.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із дня ухвалення рішення суду від 30.09.2016 року прожитковий мінімум на дитину сторін зріс з 1531 грн. на 1944 грн., з 1 грудня -2027 грн. ( ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 року (№ 928-VІІI), ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік").

Відповідач молодого віку, працездатний, а тому в змозі приймати участь в утриманні сина. Доводи позивачки про отримання ним доходу в сумі 32 000 гривень доказами не обґрунтовані. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задоволити частково, визначивши аліменти в розмірі 1200 грн. щомісячно, що приблизно складатиме половину прожиткового мінімуму на дитину.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суд присуджує судовий збір з відповідача з врахуванням мінімального розміру судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» України ст.ст. 141, 180-182, 184, 192 СК України,

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Змінити розмір аліментів, присуджених рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно, починаючи з 03.10.2018 року до повноліття дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Тиврівського районного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Апеляційна скарга позивачем може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 03 грудня 2018 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Кіосак Н. О.