Справа № 125/2514/17
Провадження № 22-ц/801/25/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуСправа № 125/2514/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Немирівлатінвест» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04.06.2018 року, ухвалене суддею Барського районного суду Вінницької області Хитруком В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі земельну ділянку площею 3,76 га, яка розташована на території Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області. За життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів, в тому числі, вказану земельну ділянку позивачу ОСОБА_3 Позивач вказує на те, що проживав однією сім'єю з померлим ОСОБА_5, який був співмешканцем його матері - відповідачки по справі ОСОБА_4, до дня його смерті, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Однак, рішенням Барського районного суду Вінницької області від 19 липня 2013 року власником спірної земельної ділянки визнано ОСОБА_4, в порядку спадкування за законом. Державним реєстратором Бензюрою Ігорем Юрійовичем був внесений запис про реєстрацію спірної земельної ділянки за ОСОБА_4 у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

В подальшому вказане вище рішення суду першої інстанції було скасоване рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2017 року, яким було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_3 зазначає, що у зв'язку з наведеним він позбавлений можливості оформити спадщину, а тому просив скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності земельної ділянки за ОСОБА_4, а також визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року позов задоволено повністю.

Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Барського районного управління юстиції Вінницької області, Бензюри Ігоря Юрійовича, про державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_4, на земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,7565 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, Барський район, Гаївська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_1, індексний номер реєстрації 24923906, дата реєстрації 30 липня 2014 року, час 12:04:09, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 202, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, площею 3,7565 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Гаївської сільської ради, Барського району, Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, особа, яка не приймала участі у розгляді справи, ОСОБА_7 оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає , що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В свою чергу ОСОБА_3 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення - без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 листопада 2018 року залучено ОСОБА_8 до участі у вказаній справі, як правонаступника померлої ОСОБА_4

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду поза межами доводів апеляційної скарги та в межах її вимог, прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 08 січня 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_3, в тому числі, належну йому земельну ділянку площею 3,76 га, що розташована на території Гаївської сільської ради, яка належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_3. Вказаний заповіт 28 січня 2008 року був посвідчений секретарем Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №16 (а.с.11-12).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В своєму позові ОСОБА_3 вказує на те, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 за правилами ч.3 ст.1268 ЦК України, проте позбавлений можливості її оформити, з таким твердженням судова колегія погодитись не може, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст.66, 67 ЗУ «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно зі ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до абз.3 п.23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Натомість позивач ОСОБА_3 до нотаріуса або посадової особи органу місцевого самоврядування з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом не звертався, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину позивач не отримував, що в свою чергу вказує на безпідставність і необґрунтованість вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку, через порушення його прав як спадкоємця.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу ОСОБА_3 на те, що він не позбавлений можливості звернутися до відповідної нотаріальної контори або посадової особи органу місцевого самоврядування з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, в той час як звернення до суду із вимогою про визнання права власності на спадкове майно є передчасним.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2017 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_7, скасовано рішення суду першої інстанції, а у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_7 є сестрою спадкодавця ОСОБА_5 та входить до кола спадкоємців після смерті останнього.

Вказане рішення було подано разом з позовною заявою ОСОБА_3, проте суд першої інстанції на нього уваги не звернув.

Відповідно до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право залучати до участі у справі співвідповідача виключено за клопотанням позивача.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Вказане узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленої у справі №280/119/16-ц в рішенні від 21 грудня 2016 року.

Таким чином суд першої не звернув уваги, що позивач не залучив до участі у розгляді справи всіх належних відповідачів, а саме не залучив ОСОБА_7 у якості співвідповідача, проте не надав вказаній обставині належної оцінки та вирішив питання про права та обов'язки останньої без залучення її до участі у розгляді справи.

Окрім того, судом першої інстанції скасоване рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Барського районного управління юстиції Вінницької області Бензюри Ігоря Юрійовича, про державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, однак судова колегія з цим погодитись не може, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З наведеного вбачається, чинним законодавством передбачено спеціальну процедуру скасування саме державним реєстратором державної реєстрації прав, у разі скасування рішення суду на підставі якого ним було проведено державну реєстрацію.

Тобто позивач звернувся до суду з такою вимогою не у спосіб , визначений законом.

Адже питання скасування державної реєстрації речових прав в разі скасування рішення суду , на підставі якого було проведено таку, належить до повноважень державного реєстратора, а не суду.

При вказаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи, не пересвідчився у тому, що права позивача дійсно були порушені, не встановив коло спадкоємців, а тому відповідно не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим рішення Барського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є вагомими, а тому приймаються до уваги колегії суду, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до пп.«б» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України в постанові суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з скасування рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне провести новий розподіл судових витрат, залишивши за позивачем судові витрати пов'язані зі зверненням з позовом та стягнувши з останнього судові витрати у якості відшкодування по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.141, 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 1332 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст складено 13 грудня 2018 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало