справа № 198/786/17
провадження № 2/0198/54/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2018 року Юрївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду смт Юрївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області та ОСОБА_2 селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 РДА про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 25.05.2007 року померла її мати ОСОБА_3 Позивачка стверджує, що після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) із земель колгоспу «Комуніст» розміром 7,5 га, розташованої на території ОСОБА_2 селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області. Тому, з метою оформлення своїх спадкових прав ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у вигляді земельної ділянки. Проте, постановою від 21.09.2017 року нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії в звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності спадкодавиці на майно.

Разом з тим, позивачка вважає, що ОСОБА_3 за життя набула право на отримання земельної частки (паю), оскільки з 1956 року до 1984 року працювала в колгоспі «Комуніст» та була його членом, а 20.12.1984 року звільнена в звязку з виходом на пенсію. Однак, на момент розпаювання земель вказаного колективного підприємства її безпідставно не було включено до списку членів колгоспу, що додавався до державного акта про право колективної власності на землю, виданого колгоспу «Комуніст» 23.12.1996 року, тому ОСОБА_3 за життя не оформила речових прав на земельну частку (пай).

На підставі викладеного, позивачка змушена звернутись до суду та просить визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель колгоспу «Комуніст» розміром 7,5 га, розташовану на території ОСОБА_2 селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 25.05.2007 року.

Ухвалою суду від 02.01.2018 року позов залишено без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків. У встановлений судом строк ОСОБА_1 усунула недоліки та надала до суду уточнену позовну заяву з доданими до неї документами, одночасно залучивши до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_2 селищну раду Юрївського району Дніпропетровської області.

18.01.2018 року справу прийнято до розгляду в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 15.02.2018 року задоволено клопотання представника позивачки адвоката ОСОБА_4 про витребування доказів.

14.03.2018 року, 28.03.2018 року та 10.04.2018 року підготовче судове засідання відкладено в звязку з неявкою учасників справи в судове засідання.

10.04.2018 року підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд цивільної справи.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності в судовому засіданні, при цьому підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просила слухати справу за відсутності представника відповідача, проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що померла ОСОБА_3 на момент отримання колгоспом «Комуніст» державного акта на землю не перебувала в членах колгоспу, тому не має права на отримання земельної частки (паю).

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Юрївського району в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечував.

Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, зясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Чернявщинською сільською радою Юрївського району Дніпропетровської області 25 травня 1995 року передано безоплатно в колективну власність колгоспу «Комуніст» земельну ділянку для виробництва сільськогосподарської продукції з метою подальшого її паювання між членами підприємства.

На підставі прийнятого рішення Чернявщинською сільською радою Юрївського району Дніпропетровської області виданий державний акт на право колективної власності на землю серії І-ДП № 000063, зареєстрований 23 грудня 1996 року у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 36, до якого доданий список громадян, що на момент видачі акта були членами колгоспу «Комуніст», для одержання земельного паю (а.с. 14-15).

Судом встановлено, що 25 травня 2007 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БК № 072924, виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві 25.05.2007 року (а.с. 8).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За твердженням позивачки після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді права на отримання земельної частки (паю) із земель колгоспу «Комуніст», яке вона отримала, будучи колгоспною пенсіонеркою за віком.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивачка згідно зі свідоцтвом про народження серії ЯЦ № 881033, виданим Вербським ЗАЦС Павлоградського району 03 листопада 1950 року, та свідоцтвом про одруження серії ІІ-АГ № 369824, виданим Орільським ЗАЦС Лозівського району Харківської області 15 серпня 1970 року, являється донькою ОСОБА_3, тому має право на спадкування у першу чергу (а.с. 59).

Правила статей 1268, 1269 ЦК України встановлюють, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 після смерті матері прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, на підставі чого 28 серпня 2014 року нотаріусом заведено спадкову справу № 1100/2014.

З матеріалів спадкової справи встановлено, що спадкові договори, заповіти спадкодавець за життя не складала, відомості про інших спадкоємців, які мають право на спадкування після смерті ОСОБА_3, відсутні (а.с. 53-65).

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачка являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3

Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог закону ОСОБА_1 звернулась до Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, однак державний нотаріус постановою від 21 вересня 2017 року відмовив їй у вчиненні зазначеної нотаріальної дії в звязку з тим, що спадкодавець не надав правовстановлюючий документ на належну померлій ОСОБА_3 земельну частку (а.с. 10).

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5).

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Отже, зазначена постанова державного нотаріуса є такою, що відповідає вимогам нормативних актів.

Одночасно суд відмічає, що головною умовою для переходу в порядку спадкування визначених прав є набуття спадкодавцем таких прав у встановленому законом порядку.

Вирішуючи питання про те, чи набула за життя ОСОБА_3 право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності колгоспу «Комуніст», суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 (надалі Указ № 720/95) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

За положеннями абз. 3 п. 1 та п. 4 Указу № 720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

Згідно з абз. 3 п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, чинного на час проведення паювання земель, кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видавався сертифікат на право приватної власності на земельну ділянку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

З аналізу вказаного суд робить висновок, що право на земельну частку (пай) особа набуває за сукупності трьох умов: перебування в членах колективного підприємства, отримання підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення особи до списку, доданого до цього акта.

Як виходить з матеріалів справи, ОСОБА_3 працювала в колгоспі «Комуніст» на різних посадах, а трудові відносини з підприємством припинились у 1984 році в звязку з виходом на пенсію за віком. При цьому подані позивачкою документи не свідчать про те, що до моменту виходу на пенсію померла була членом колгоспу (а.с. 13, 16-18, 80).

14 лютого 1992 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», який введено в дію з 01 березня 1992 року (постанова Верховної Ради України від 14.02.1992 № 2115-ХІІ), та положення якого підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 26 ЦК УРСР 1963 року, що діяв в період створення колективних сільськогосподарських підприємств, правоздатність юридичної особи виникала з моменту затвердження статуту або положення, а якщо статут підлягав реєстрації з моменту такої реєстрації.

Статут колгоспу «Комуніст», якому землю передано в колективну власність для паювання між членами колгоспу, зареєстровано 06.04.1992 року згідно з розпорядженням голови ОСОБА_2 РДА Дніпропетровської області № 67. Згодом колгосп «Комуніст» перереєстровано у колективне сільськогосподарське підприємство «Комуніст», яке в свою чергу 27.06.2006 року ліквідовано за рішенням суду (а.с. 31-35, 82-100).

Як вже зазначалось, Чернявщинською сільською радою Юрївського району Дніпропетровської області виданий державний акт на право колективної власності на землю, зареєстрований у відповідних державних органах 23 грудня 1996 року. До списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю), доданого до державного акта, ОСОБА_3 включена не була (а.с. 6).

Виходячи з обставин справи, суд вважає, що померла ОСОБА_3 своїм правом на отримання безоплатно частки землі в землях колективної власності колгоспу «Комуніст» у встановленому порядку не скористалась, не вчинила дій, направлених на набуття членства в колгоспі відповідно до Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», який діяв на час реєстрації статуту колгоспу та проведення розпаювання земель, а тому право на отримання земельної частки (паю) в неї не виникло.

В частині 1 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Частиною 3 статті 1 вказаного Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Пояснення позивачки, що на момент розпаювання її покійна мати ОСОБА_3 перебувала на пенсії та автоматично стала членом колгоспу, не відповідають нормам ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», відповідно до якої членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу зі складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Тобто, без свого волевиявлення ОСОБА_3 не могла стати членом колгоспу «Комуніст», створеного та зареєстрованого в 1992 році, оскільки це порушує принцип добровільності, визначений ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство».

Разом з тим, наданий представником позивачки статут КСП «Комуніст» також не містить положень про автоматичне набуття членства в колгоспі тих осіб з числа колгоспників, які вийшли на пенсію до 1992 року.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 12, 13 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено здійснення судочинства на засадах змагальності сторін, в межах заявлених особою вимог і на підставі поданих доказів, а також обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачкою не доведено, що ОСОБА_3, яка померла 25 травня 2007 року, зверталася із заявою про прийняття її до членів колгоспу «Комуніст» та включена до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, під час отримання підприємством в 1996 році державного акта на право колективної власності на землю.

За таких обставин, оскільки у спадкодавця ОСОБА_3 на момент смерті не було підтвердженого належними та допустимими доказами безспірного права на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності колгоспу «Комуніст», то правових підстав для задоволення позову спадкоємця немає, адже до складу спадщини можуть входити лише ті права, що належали померлому на момент смерті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 209, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 282, 289ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області (адреса місцезнаходження: 51300, Дніпропетровська область, Юрївський район, смт Юрївка, вул. Центральна, 108, ) та ОСОБА_2 селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області (адреса місцезнаходження: 51300, Дніпропетровська обл., смт Юрївка, вул. Центральна, 63, ) про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Юрївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 03 травня 2018 року.

Суддя: І.О.Гайдар