АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року

м. Рівне

справа № 569/12071/17

провадження № 22-ц/787/741/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи: заявник: ОСОБА_1,

заінтересовані особи: ОСОБА_2,

Рівненський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2018 року, ухвалену в складі судді Панас О.В. у справі №569/12071/17 в м. Рівне Рівненської області,

в с т а н о в и в :

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, заінтересована особа ОСОБА_2, в якій просив визнати дії з підрахунку розміру заборгованості боржника по аліментах, здійснені державним виконавцем шляхом складання розрахунку заборгованості по аліментах від 18 липня 2017 року за вих. №39984 протиправними, зобов'язати державного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення.

Заяву мотивує тим, що постановою державного виконавця від 28 квітня 2017 року відкрито виконавче провадження № 53847353 на підставі виконавчого листа № 2-3991/05 виданого 25 квітня 2017 року про стягнення з нього аліментів в розмірі 150,00 гривень щомісяця, починаючи з дня подання заяви, тобто з 03 травня 2005 року до повноліття дитини на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, 2003 р. н., однак державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментам проведено не у день відкриття провадження, а 18 липня 2017 року. Вказує, що такий розрахунок безпідставно проведено за період з 26 квітня 2014 року по 30 червня 2017 року, тобто поза межами трирічного строку. Посилається на те, що такими діями державного виконавця з необґрунтованих підстав рішення про стягнення аліментів за період з 03 травня 2005 року по 26 квітня 2014 року залишено без виконання. Вказує, що державний виконавець в порушення вимог закону зазначений розрахунок адресував ОСОБА_5, яка не є стороною чи учасником виконавчого провадження.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області протиправними.

Зобов'язано державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області провести перерахунок заборгованості по аліментах по виконавчому листу (дублікату) про стягнення аліментів з ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів (справа № 2-3991/05).

Ухвала суду мотивована тим, що виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 було втрачене, а тому відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» воно підлягало відновленню з врахуванням наявної заборгованості по аліментах за період з 2005 по 2017 роки. Суд виходив з того, що за вказаний період заборгованість по аліментах боржником добровільно погашена не була, а тому підстав для закінчення вказаного виконавчого провадження (втраченого) у виконавчої служби не було.

В поданій на ухвалу суду першої інстанції апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 вказує на її незаконність з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув увагу, що державним виконавцем при складанні 18 липня 2017 року розрахунку заборгованості по аліментам за № 39984 порушені строки його складання, оскільки розрахунок мав бути проведений в день відкриття виконавчого провадження, тобто 28 квітня 2017 року. Зазначає, що державний виконавець в порушення вимог закону зазначений розрахунок адресував ОСОБА_5, яка не є стороною чи учасником виконавчого провадження. Вказує на безпідставність проведення розрахунку за період з 26 квітня 2014 року по 30 червня 2017 року, тобто поза межами трирічного строку, що призвело до порушення державним виконавцем вимог резолютивної частини рішення суду про стягнення аліментів з 03 травня 2005 року та недоотримання стягувачем аліментів за період з 03 травня 2005 року по 26 квітня 2014 року.

Просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення скарги.

Відзив на апеляційну скаргу заінтересовані особи не подали.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Вбачається, що 26 квітня 2017 року до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області надійшла заява ОСОБА_5 разом із дублікатом виконавчого листа по справі № 2-3991/05 про стягнення аліментів з ОСОБА_6.

На підставі вказаної заяви, постановою державного виконавця від 28 квітня 2017 року відкрито виконавче провадження №53847353 з виконання дублікату виконавчого листа виданого Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 2-3991/05 від 25 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_6, 1982 року народження, аліментів в розмірі 150,00 гривень щомісячно починаючи з дня подання заяви, тобто з 03 березня 2005 року до повноліття дитини на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, 2003 року народження.

За заявою ОСОБА_5 від 18 липня 2017 року державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції проведено розрахунок заборгованості по аліментах за період з 26 квітня 2014 року по 30 червня 2017 року, який надіслано до відома боржнику та стягувачу 18 липня 2017 року за вих. № 39984 (а.с.12).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що з травня 2005 року на виконанні у відділі ДВС Рівненського міського управління юстиції вже перебував на виконанні виконавчий лист по справі № 2-3991/05 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів, що підтверджується даними з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, згідно яких на підставі заяви стягувача від 19 травня 2005 року державним виконавцем 31 травня 2005 року відкрито виконавче провадження №852669. факт перебування вказаного листа на виконанні підтверджується також листом Рівненського міського суду Рівненської області від 13 травня 2005 року про направлення виконавчого листа у відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції для виконання (а.с.31).

За вказаним виконавчим листом за боржником була допущена заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 за період з 01 березня 2007 року по 30 квітня 2017 року, що підтверджується довідками про розмір аліментів сплачених у твердій грошовій сумі виданими ОСОБА_2 відділом ДВС для призначення соціальної допомоги на утримання дитини у зв'язку несплатою боржником аліментів (а.с.49-66).

Згідно даних АСВП в межах виконавчого провадження №852669 постанова про повернення виконавчого документа стягувачу не виносилась, що підтверджується довідою Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 25 квітня 2018 року за № 37438.

В зв"язку втратою оригіналу виконавчого листа відділом ДВС, ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2017 року за заявою стягувача видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2-3991/05 (а.с. 34).

Частиною 5 статті 124 Конституції України та частиною 1 статті 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 вказаного Закону).

Відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктів 1,4, 7 розділу XV «Відновлення втраченого виконавчого провадження або матеріалів виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02 квітня 2012 року № 512/5, за заявою сторони виконавчого провадження або з ініціативи виконавця відновленню підлягає втрачене виконавче провадження або його матеріали. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього дубліката виконавчого документа виносить постанову про відновлення втраченого (знищеного) виконавчого провадження і не пізніше наступного дня надсилає її стягувачеві та боржникові. Відновлене виконавче провадження підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Разом з тим, статтею 447 ЦПК України та частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, встановивши, що матеріали виконавчого провадження були втрачені, а ОСОБА_4 заборгованість по аліментах за період з 2005 року по 2017 рік добровільно погашена не була та кошти з нього в примусовому порядку не стягувались, а також врахувавши доводи скаржника про часткове невиконання державним виконавцем при проведенні розрахунку рішення суду про стягнення аліментів за період з 03 травня 2005 року по 26 квітня 2014 року, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про підставність скарги ОСОБА_4 щодо визнання дії державного виконавця протиправними в частині невідновлення вказаного провадження, а відкриття нового провадження, та правомірно зобов'язав виконавчу службу провести перерахунок заборгованості по аліментах з врахуванням наявної заборгованості за період з 2005 по 2017 роки.

Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем при складанні 18 липня 2017 року розрахунку заборгованості по аліментам за № 39984 за період з 26 квітня 2014 року по 30 червня 2017 року порушені строки його складання, а розрахунок проведено поза межами трирічного строку, безпідставні, оскільки вони зводяться до незгоди заявника із діями державного виконавця при проведенні такого розрахунку, які суд першої інстанції розглянув та зробив висновок про протиправність дії державного виконавця.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець оспорюваний розрахунок заборгованості по аліментах адресував ОСОБА_5, яка не є стороною чи учасником виконавчого провадження, оскільки судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 це одна і та ж особа, прізвище якої змінено на підставі свідоцтва про шлюб серії 1-ГЮ № 083888 від 18 травня 2013 року.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують, зводяться до оскарження ухвали суду по суті спору та переоцінки доказів.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 р., права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс. Згідно з запропонованим Європейським судом з прав людини підходу до обов'язковості виконання рішення суду слід зауважити, що слід враховувати не тільки гарантовані законом права боржника по справі, але й інтереси стягувача, які також захищаються національним законом, та які є рівними учасниками відносин, щодо виконання судового рішення.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, суд вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені місцевим судом на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим підстав для скасування зазначеного рішення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд ,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2018 року зашити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 квітня 2018 року.

Головуючий :

Судді :