КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________
Справа №753/7282/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1082/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Федан Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року (суддя Коренюк А.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на батька та додаткових витрат на його утримання,

встановила:

у квітні 2018р. позивач через свого представника адвоката ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача виплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від всього її заробітку та 10 000грн для купівлі ліків та проходження реабілітації.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він є пенсіонером, інвалідом І групи, має важкі захворювання і потребує постійного піклування та лікування, проте відповідач, яка є його дочкою і має постійний заробіток, володіє значним нерухомим майном, не надає йому матеріальної допомоги.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання як непрацездатного, такого, що потребує матеріальної допомоги батька, у твердій грошовій сумі у розмірі 800грн щомісячно, починаючи з 13 квітня 2018р., допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць та вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити в частині задоволення позовних вимог та стягнути призначені аліменти з дня набрання рішенням законної сили та на строк три роки.

Відповідач посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, зокрема не з'ясовано, яку пенсію отримує позивач, який сукупний дохід сім'ї, в якій він проживає, рівень доходів двох інших повнолітніх дітей позивача та його працездатної дружини.

Відповідач вважає, що суд не звернув увагу на те, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, та необґрунтовано обмежився лише тим фактом, що позивач є її біологічним батьком.

Також позивач зазначає, що судом, у порушення ст. 265 ЦПК України, не була надана оцінка її доводам щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Крім того, відповідач не погоджується із датою початку та строком стягнення аліментів, оскільки ч. 2 ст. 204 СК України передбачено, що у виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Також відповідач просить врахувати, що вона не працює, має малолітню дитину та знаходиться на утриманні чоловіка, який додатково допомагає ще і її онкохворій матері.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач та його представник просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи, доводи відповідача безпідставними та неправдивими.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення позивача та його представника, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і сторони не заперечували, що позивач є батьком відповідача.

Позивач, 21 серпня 1945р. народження, є пенсіонером та інвалідом 1 групи, який потребує сторонньої допомоги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як інвалід 1 групи, непрацездатний та за станом здоров'я, потребує матеріальної допомоги, а відповідачка, як його дочка, повинна надавати своєму батьку таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зазначеної норми, підставами виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати батьків виникає у разі наявності двох умов: непрацездатність батьків та потреба батьків у матеріальній допомозі (одержанні аліментів) і не залежить від майнового стану повнолітніх дітей.

Непрацездатність одержувача аліментів встановлюється за медичними критеріями або за віковими ознаками. Отже, непрацездатнимвважається той, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи.

При визначенні потреби у матеріальній допомозі, зазвичай, виходять із прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено на 2018 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2018 року - 1373грн, з 1 липня - 1435грн, з 1 грудня - 1497грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з'ясував, яку пенсію отримує позивач, який сукупний дохід сім'ї, в якій він проживає, є правомірними, так як позивачем суду не були надані документи, які підтверджують розмір пенсії, яку отримує позивач та дохід, який отримують члени його сім'ї.

Під час апеляційного розгляду позивач пояснив, що отримує пенсію у розмірі 2800грн, а його дружина не працює, так як здійснює догляд за ним.

Отже, позивач отримує пенсію в розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Однак, згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач не заперечувала свого обов'язку надавати матеріальну допомогу батьку та не оспорювала рішення суду в частині стягнення з неї аліментів на батька та визначений судом розмір аліментів, тому колегія суддів не має правових підстав для перегляду рішення суду першої інстанції в цій частині.

Вимоги апеляційної скарги полягають у зміні рішення суду тільки в частині визначення дати, з якої стягуються аліменти, та строку стягнення аліментів.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегія суддів здійснює перегляд рішення суду першої інстанції тільки у зазначеній частині.

Глава 17 Сімейного Кодексу України «Обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання», не містить норми, яка визначає час, з якого присуджуються аліменти на батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

За таких обставин, при визначенні дати, з якої підлягають стягненню аліменти, колегія суддів вважає за можливе виходити з положень ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позов направлений до суду 20 квітня 2018 року, тому визначення судом дати початку стягнення аліментів з 13 квітня 2018 року не ґрунтуються ні на нормах матеріального права, ні на матеріалах справи, а відтак рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до абзацу третього частини 1 статті 204 СК України у виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більше як три роки.

Обґрунтовуючи свої вимоги про обмеження строку стягнення аліментів у три роки, відповідач зазначала, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, не займався її вихованням, не надавав кошти на її утримання.

Однак, ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для звільнення від обов'язку утримувати батька (абзац 1 частини 1 ст. 204 СК), а не для обмеження періоду стягнення аліментів.

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження зазначених нею обставинам, а під час апеляційного розгляду відповідач визнала, що позов про позбавлення позивача батьківських прав стосовно неї не подавався, та її матір'ю не ставилося питання про стягнення з нього аліментів на неї.

Будь-яких інших виключних обставин, з урахуванням яких суд може присудити аліменти на строк не більше як три роки, відповідачем наведено не було, тому колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення дати початку стягнення аліментів, у зв'язку із неправильним застосуванням судом норм матеріального права, а в частині визначення строку стягнення аліментів, рішення суду залишити без змін, у зв'язку із відсутністю підстав вважати, що судом неправильно застосовані норми матеріального права.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року змінити в частині визначення дати початку стягнення аліментів, зазначивши, що аліменти підлягають стягненню з 20 квітня 2018 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 9 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк