Справа №442/7199/18
Провадження №2/442/2268/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

05 грудня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності , -

з участю представника-позивача ОСОБА_4

встановив:

25.10.2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1. В обґрунтування позову покликається на те, що житловий будинок, що по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_1 - 1/2 частка, ОСОБА_2 -1/4 частка та ОСОБА_3 - ?, які є його рідними дядьками.

Після смерті його бабці ОСОБА_5, її частку, а саме ? частину будинку успадкувала її дочка, а його мати - ОСОБА_6, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, так як вони ( її мати та батько, разом з ним ОСОБА_1, його рідними братами) спільно проживали з бабцею у вищевказаному будинку однією сім'єю з народження та після смерті бабці залишились проживати у ньому, що підтверджується записами у Будинковій книзі.

Згодом його батьки : ОСОБА_6 та ОСОБА_7, померли. Так як його батьки хоч і прийняли спадщину, проте ніхто з них не переоформив правовстановлюючих документів на даний будинок на своє ім'я, йому довелось звертатись в суд за визнанням свого права власності на ? частину будинку у порядку спадкування.

У даному будинку постійно проживала його бабця з сім'єю ( його мати, батько, він та його брати), після смерті його бабці, матері, батька, він залишився фактичним користувачем, володільцем вищевказаного житлового будинку.

Його дядьки, яким належала по ? частка даного будинку, після смерті бабці ( своєї матері) спадщину не приймали, до нотаріуса не зверталися. Після свого одруження дядьки припинили проживати у будинку.

Він з народження проживав у цьому будинку та успадкувавши ? частку у праві власності на даний будинок, постійно дбає про його утримання. Усі документи, які стосуються даного житлового будинку знаходяться у нього. Проте, він позбавлений можливості оформлення субсидії, приватизації земельної ділянки у зв'язку з тим, що інших співвласників не може знайти, з ними відсутній будь який зв'язок.

Уже з 1958 будинком відповідачі не цікавились і завжди зазначали, що такий будинок має бути для проживання їх сестри, а його матері.

Тому він відкрито, безперервно користується цілим житловим будинком з народження.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті та змісту відповідають, викладеному у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідачі в судове засідання потворно не з'явилися, причин своєї неявки не повідомляли, однак належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки: відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; відповідачі не з'явилися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідачі не подали відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Суд дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Умовою володіння з метою набуття права власності на нерухоме майно є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту ст.344 ЦК України. Тобто, за набувальною давністю може бути набуто право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Матеріалами справи встановлено, позивач ОСОБА_1 є власником ? частки у праві приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ( витяг з Державного реєстру ревучих прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №135619612 від 27.08.2018).

Іншими співвласниками вказаного будинку є рідні дядьки позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_2 ( рідні брати матері позивача ОСОБА_6), а саме таким належить по ? частки будинку на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 04.01.1958, виданого міським відділом комунального господарства виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради депутатів трудящих.

Своє право власності на вказаний будинок позивач набув на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.12.2017 у справі №442/7715/17, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 Таким рішенням встановлено, що після смерті ОСОБА_5, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3, спадщину прийняла ОСОБА_6 ( мати позивача), так як вони спільно проживали з бабцею, ОСОБА_5, у вищезазначеному будинку однією сім'єю з народження та після смерті бабці ОСОБА_1 залишився проживати у даному будинку, що підтверджується записами у Будинковій книзі.

Відповідно до норми ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Також, згідно з п. 13 вказаної постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми права та встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про доведеність позивачем того, що останній заволодів спірним майном в цілому на законних підставах та відкрито та безперервно володіє таким майном більше 10 років, спадкував спірне майно після смерті своїх батьків, які також добросовісно відкрито, безперервно володіли даним майном - усім житловим будинком, право власності на який складалося з власної 1/2 части та ? - чужої частки, яка належала відповідачам, тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, ч. 4 ст. 206, 258, 263-265, 268,280 ЦПК України, суд -

ухвалив :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.П. Хомик