ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8813/17 Номер провадження 22-ц/814/344/18Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

секретар Григоришина М.В.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Крменчука Полтавської області, ухвалене 07 вересня 2018 року в приміщенні суду в м. Кременчук у складі судді Андрієць Д.Д.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість за договором позики у сумі 257 013,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 06 березня 2012 року ОСОБА_3 отримала в неї у борг 10 000 доларів США, про що склала розписку. Згідно розписки, поручителем за договором позики виступив ОСОБА_5

Вказувала, що нею направлялися вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про повернення взятих у борг коштів, проте такі вимоги були залишені без будь-якого реагування. Грошові кошти на час звернення до суду повернуті не були.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Крменчука Полтавської області від 07 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 257 013,80 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення вмотивоване тим, що доказами по справі доведено перебування сторін у договірних відносинах за договором позики. Умови останнього відповідачем не виконані, а тому заборгованість, що утворилася, підлягає стягненню в судовому порядку.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що її розписка про отримання грошових коштів не свідчить про укладення договору позики. Зазначала, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що досудові вимоги позивача про повернення боргу нею отримані не були.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 06 березня 2012 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 в борг 10 000 доларів США. Вказані обставини підтверджуються розпискою (а.с. 53).

У зв'язку із тим, що розписка не містить кінцевої дати повернення коштів, 01 червня 2017 року ОСОБА_2 направила ОСОБА_3 вимогу про повернення коштів, що підтверджується описом вкладення в цінний лист з відміткою відділення поштового зв'язку, а також копією вимоги від 31 травня 2017 року.

З розписки від 06 березня 2012 року вбачається, що поручителем за договором виступав ОСОБА_5 11 серпня 2017 року на його адресу також була направлена вимога про повернення коштів за договором позики від 06.03.2012 року.

Вищевказані вимоги не були вручені адресатам та повернуті за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що в тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Розписка, факт складення якої не заперечує відповідач, містить посилання на сторін правочину та дату його укладення. З її змісту можливо достовірно встановити, що грошові кошти були отримані відповідачем у борг, що кореспондує обов'язок їх повернути.

Рішення місцевого суду не суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 757/27533/15-ц, оскільки судове рішення було ухвалене у справі з іншими фактичними обставинами.

Місцевий суд, при ухваленні оскаржуваного рішення, належним чином з'ясував правову природу розписки та встановив факт перебування сторін у договірних правовідносинах за договором позики. Більше того, зміст апеляційної скарги підтверджує такі висновки місцевого суду, оскільки ОСОБА_3 не заперечує змісту розписки та факту отримання коштів у борг, вказуючи на невизначеність строків повернення боргу, а отже і відсутність такого обов'язку.

Посилання апелянта на те, що вимога про повернення боргу за договором позики нею не отримана, жодним чином не спростовує правильності висновків місцевого суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Факт пред'явлення вимоги про повернення коштів за договором позики підтверджений у суді та не заперечується сторонами. Закон пов'язує строк виконання зобов'язання саме з моменту пред'явлення вимоги. ОСОБА_2 вжила належних заходів щодо отримання відповідної вимоги боржником.

ОСОБА_3 не оспорює розмір пред'явлених до неї вимог, інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість не наводить.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Крменчука Полтавської області від 07 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Т.О. Кривчун

Л.І. Пилипчук