Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді Бедьо В.І.,

при секретарі - Пазяк С.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

преставника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні ОСОБА_3 своєю власністю - 2/3 частини навчального центру після реконструкції з надбудовою власної будівлі, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул.Лучкая, 16 наступним шляхом: ОСОБА_4 заборонити чинити будь-які перешкоди в доступі ОСОБА_3 до приміщень будівлі за вказаною адресою, а саме: приміщення цокольного поверху площею 20,5 кв.м., кабінету площею 13.9 кв.м., сходів - 10,3 кв.м. першого поверху; коридору - 12,2 кв.м., чотирьох кабінетів - 15,2 кв.м., 18 кв.м., 21,3 кв.м., 9,1 кв.м.. вбиральні - 2 кв.м., підсобки - 3,7 кв.м. другого поверху; сходів 10,1 кв.м., двох приміщень - 75,9 кв.м., 8.5 кв.м., котельні - 4,8 кв.м., сходів - 9,7 кв.м. третього поверху, та проведенні будівельних робіт по облаштуванню окремого входу до вказаних приміщень на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2014 року.

На обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_3 є власником 2/3 частини навчального центру після реконструкції з надбудовою власної будівлі, що-знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул.Лучкая. 16 на підставі укладеного 12.11.2014 року між ним та ОСОБА_5, ОСОБА_6 договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №5107.

Нерухоме майно, що є предметом вказаного договору має загальну площу 214.7 кв.м. та містить такі складові частини: кабінет площею 13.9 кв.м., сходи - 10,3 кв.м. першого поверху; коридор - 12,2 кв.м., чотири кабінети - 15,2 кв.м., 18 кв.м., 21,3 кв.м., 9,1 кв.м., вбиральня - 2 кв.м., підсобка - 3,7 кв.м. другого поверху: сходи 10,1 кв.м., два приміщення - 75,9 кв.м., 8,5 кв.м., котельня - 4,8 кв.м., сходи - 9,7 кв.м. третього поверху.

Вказане нерухоме майно належало продавцям на праві спільної часткової власності по ? частки кожному на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний №23428070, виданого Реєстраційною службою Ужгородського МРУЮ Закарпатської області 26.04.2014 року.

Власником іншої 1/3 частини будинку, загальною площею 106,6 кв.м., що містить такі складові будинку: сходи - 6,4 кв.м., чотири приміщення - 1,6 кв.м., 6.2 кв.м., 11 кв.м., 17,1 кв.м. - цокольного поверху будівлі; приймальню - 20 кв.м., кабінет - 18,5 кв.м., вбиральню - 2,7 кв.м., кабінет - 12,9 кв.м., коридор - 10,2 кв.м. першого поверху, являється відповідач - ОСОБА_4

Такий варіант реального розподілу будинковолодіння за адресою : м.Ужгород. вул.Лучкая. 16, між співвласниками ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було здійснено на підставі рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2014 року, яке набуло законної сили.

Приміщення ж цокольного поверху (20, 5 кв.м.), згідно вказаного рішення суду, залишено у спільному користуванні співвласників так як це єдине приміщення через яке можливий вихід з вулиці на територію двору де знаходиться альтернативний вхід для власників 2/3 частини будівлі. Також на власників 2/3 частини будівлі покладено проведення будівельних робіт щодо реалізації розподілу майна, а саме : влаштування сходової клітинки з цокольного на перший поверх, закладання дверних та віконних прорізів.

Попередніми власниками 2/3 частини будівлі - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 будівельних робіт щодо влаштування сходової клітинки з цокольного на перший поверх, закладання дверних та віконних прорізів не проведено.

Впродовж тривалого часу, після купівлі цієї будівлі, позивач також не має можливості здійснити такі будівельні роботи, оскільки відповідач чинить йому перешкоди в доступі та користуванні власним вищевказаним нерухомим майном.

Так, відповідач змінила замки на вхідних дверях до будівлі, не допускає входження позивача до будівлі, з погрозами застосування фізичної сили.

Відтак, вказані дії відповідача, щодо недопущення до власних приміщень на думку позивача є протиправними, оскільки порушують його право на вільне користування приватною власністю.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову та просив задовольнити з підстав, викладених у змісту позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, що знаходяться в матеріалах справи, встановив наступні обставини.

На підставі укладеного 12.11.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №5107 ( а с. с. 4-6) позивач є власником 2/3 частини навчального центру після реконструкції з надбудовою власної будівлі, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул.Лучкая, 16.

П. 1.1. вказаного довговору сторони погодили, що нерухоме майно, що є предметом цього договору належить продавцям на праві спільної часткової власності по ? частці кожному на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 23428070, виданого Реєстраційною службою Ужгородського міськрайцонного управління юстиції Закарпатської області 24.06.2014 року. Право власності ОСОБА_5 на нерухоме майно заерєстровано 29.01.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 6121026, ОСОБА_8 6121042, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна: 01.

Згідно п. 3 вказаного договору відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав, нерухоме майно, що є предметом цього договору має загальну площе 214, 7 кв. м. та містить такі складові частини: кабінет площею 13.9 кв.м., сходи - 10,3 кв.м. першого поверху; коридор - 12,2 кв.м., чотири кабінети - 15,2 кв.м., 18 кв.м., 21,3 кв.м., 9,1 кв.м., вбиральня - 2 кв.м., підсобка - 3,7 кв.м. другого поверху: сходи 10,1 кв.м., два приміщення - 75,9 кв.м., 8,5 кв.м., котельня - 4,8 кв.м., сходи - 9,7 кв.м. третього поверху.

З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що власником іншої 1/3 частини будинку, загальною площею 106,6 кв.м., що містить такі складові будинку: сходи - 6,4 кв.м., чотири приміщення - 1,6 кв.м., 6.2 кв.м., 11 кв.м., 17,1 кв.м. - цокольного поверху будівлі; приймальню - 20 кв.м., кабінет - 18,5 кв.м., вбиральню - 2,7 кв.м., кабінет - 12,9 кв.м., коридор - 10,2 кв.м. першого поверху є відповідач - ОСОБА_4

Вказаний вище поділ нерухомого майна в натурі будило здійснено рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2014 року, копія якого міститься в матеріалах даної цивільної справи ( а с. 7). У відповідності до вказаного рішення приміщення цокольного поверху (20, 5 м2 залишено у спільному користуванні співвласників. Проведення будівельних робіт щодо реалізації розподілу майна, а саме: влаштування сходової клітки з цокольного на перший поверх, закладання дверних та віконних прорізів покладено солідарно на ОСОБА_8 та ОСОБА_5.

З пояснень представника позивача встановлено, що попередніми власниками 2/3 частини будівлі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не проведено будівельних робіт щодо влаштування сходової клітинки з цокольного на перший поверх та закладення дверних та віконних прорізів. Позивач вказує на те, що тривалий час після купівлі вказаного вище нерухомого майна такий позбавлений здійснити потрібні будівельні роботи, оскільки ОСОБА_4 чинить перешкоди в доступу та користуванні належним йому майном, що відповідно стало підставою дял звернення до суду з позовом з метою захисту його порушених прав.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Так, у статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобовязує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обовязки. Це конституційне положення повязане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів обєктами власності. Власність зобовязує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобовязаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших обєктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обовязків власник зобовязаний додержуватись моральних засад суспільства.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим сторона відповідача в судовому засіданні пояснила, що на даний час у позивача ОСОБА_9 немає жодної правової підстави для користування чужими приміщеннями, зокрема сходами цокольного поверху площею 6, 4 кв. м. та коридором першого поверху 10, 2 кв. м, оскільки такі згідно судового рішення від 24.02.2014 року по справі 2- 2420/11 належать на праві власності відповідачці ОСОБА_4

Так, з доданих до матеріалів справи стороною відповідача додатків «Планів приміщень по вул. Лучкая, 16 в м. Ужгород» та «Планів реального розподілу приміщень по вул. Лучкая, 16 в м. Ужгород» до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 72 від 11. 06.2010 року, що проводилась в межах даної цивільної справи, розподіл судом нерухомого майна був проведений таким чином, що ОСОБА_3 може потрапити до належних йому приміщень шляхом проходу через сходи цокольного поверху площею 6, 4 кв. м. та коридор першкого поверху 10, 2 кв. м., які фактично виділені судом в натурі відповідачці ОСОБА_4 або шляхом переходу через земельну ділянку внутрішнього двору, яка також належить на праві приватної власності відповідачці згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 542605 від 26.02.2018 року.

Таким чином з вказаного вище слудує, що фактично відповідач не дозволяє позивачу користуватись належною їй на праві власності частиною нерухомості, тобто в даному випадку йде мова про обмеження відповідача в користуванні чужим майном.

Разом з тим чинним ЦК визначено, що право на користування особою чужим майном може виникнути з договорів, наприклад у відповідності до положень ст. 759 ЦК України на підставі договору найму чи згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природніх ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно з вимогами ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

У п. 22-2постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»роз'яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначеністаттею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що йому в передбаченому законом порядку надано право користування вказаними ним чужими приміщеннями в спірному нерухомому майні, чи рішенням суду надно право користування чужими приміщеннями або ж земельною ділянкою тощо.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач також ставить вимогу про усунення перешкод з боку відповідача ОСОБА_4 в проведенні ОСОБА_3 будівельних робіт по облаштуванню окремого входу до вказаних ним приміщень на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2014 року.

Натомість представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 не створює жодних перешкод у проведенні будівельних робіт щодо облаштування окремого входу до належних ОСОБА_3 приміщень, однак бажає, щоб такі були проведені у відповідності до вимог чинного законодавства з дотриманням всіх приписів та на підставі відповіних дозволів.

Так, згідно відповіді на інформаційний запит ОСОБА_4 № 19.12. 2016 року № 01-13/1316-02, наданої начальником управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації, що міститься в матеріалах справи, 10.05.2016 року Управлінням культури розглянуто ескіз намірів забудови по вул. Лучкая, 16 у м. Ужгороді та в межах своєї комтенеції не заперечувало проведенню реконструкції власної частини навчального центру під дві окремі квартири ( в межах існуючих конструкцій), при умові дотримання вимог чинного законодавства у сфері охорони культурної спадщини. Історикомістобудівне обґрунтування в управління не подавалось. Дозволів на облаштування окремого входу управління культури не надавалось.

Крім того стороною відповідача наданою копію ухвали окружного адміністративного суду від 26.09.2016 року, згідно якої задоволено заяву ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову в межах розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Державної архітектурно-будівльеної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Зокрема вказаною ухвалою заборонено будь-яким особам здійснювати будівельні роботи з реконструкції приміщень навчального центру під від окремі квартири по вул. Лучкая, 16 у м. Ужгороді, Закарпатської області на підставі оскаржуваної декларації про початок виконня буді вельних робіт № ЗК72.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи існує припис суду, який забороняє вчинення будівельних робіт за вказаною позивачем адресою. Доказів того, що дана ухвала суду на даний час скасована, стороною позивача не надано.

Узагальнюючи все вищезазначене, а також те, що позивачем всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не доведено обставини, на які такий посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись статтями ст.ст.4, 12, 13, 76- 81, 141, 209, 259, 263 265, 268 ЦПК України, статями 15, 16, 386, 391, 401, 403 ЦК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_10