Єдиний унікальний номер судової справи № 476/988/17
Провадження № 22-ц/812/245/18
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 грудня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.,

за участю позивача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2018 року, яке ухвалено у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Черняковою Н.В., вступна та резолютивна частини проголошені о 17 год. 24 хв., повний текст складено 14 вересня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А

24 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_7 Згодом їй стало відомо, що за життя 08 листопада 2016 року, ОСОБА_7 склала заповіт, який посвідчено секретарем Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, яким все належне їй на день смерті майно вона заповіла своєму онуку ОСОБА_4

На її думку секретарем сільської ради під час посвідчення спірного заповіту не дотримано вимог Інструкції про порядок учинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів.

Так, відповідно до витягу заповіт посвідчено у приміщенні Малоукраїнської сільської ради, однак цього не могло бути, бо спадкодавець в цей період перебувала поза межами території даної сільської ради - знаходилася на стаціонарному лікуванні в Єланецькій ЦРЛ, а відтак заповіт складно або за відсутності заповідача, або поза межами території діяльності органу місцевого самоврядування. Крім того, заповіт не містить даних щодо посвідчення його поза межами будівлі Малоукраїнської сільської ради, відсутні дані щодо свідків, в присутності яких у зв'язку з тяжкою хворобою мав посвідчуватися заповіт та щодо особи, яка була уповноважена заповідачем на підпис заповіту.

Оскільки внаслідок таких порушень не було дотримано вимог щодо форми заповіту та його посвідчення, то є підстави для визнання його недійсним.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин справи,які мають значення по справі, просила його скасувати та ухвалити нового судового рішення про задоволення позову.

Правом на подачу відзиву сторони не скористалися.

У судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу, просили про її задоволення.

Відповідач та його представник апеляційну скаргу не визнали. Просили відмовити у її задоволенні, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач Малоукраїнська сільська рада Єланецького району Миколаївської області свого представника до суду не направила. Відповідно до поданої заяви просили слухати справу без їх участі.

В силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто без участі осіб, які не з'явилися.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що спірний заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, підлягає визнанню недійсним, з тієї підстави, що форма заповіту не відповідає ст. 1247 ЦК України та заповіт був посвідчений поза межами нотаріального округу Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є особою права, свободи чи законні інтереси якої порушено, не визнано чи оспорюються та підлягають судовому захисту у розумінні положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з такого.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення посадовою особою органу місцевого самоврядування встановлені ст.ст. 1247, 1251 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається.( ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо невстановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зі змісту вищевказаних положень вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа.

Чинне цивільне законодавство не містить визначення поняття "заінтересована особа", тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

У зв'язку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що матірю ОСОБА_2 є ОСОБА_7( а.с.11,12).

08 листопада 2016 року секретарем Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області було посвідчено заповіт, яким все належне на день смерті майно ОСОБА_7 заповідала своєму онукові ОСОБА_4

Матірю ОСОБА_4 є ОСОБА_2 - дочка спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.100-104).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 (а. с. 7).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно - земельну ділянку площею 11 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з присадибною земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,11 га заповіла відповідачу.

Відповідно до довідки сільської ради від 23 лютого 2017 рокуспадкодавець ОСОБА_7 була зареєстрована одна за адресою АДРЕСА_1 (а.с.90).

05 травня 2017 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Єланецького районного нотаріального округу Волошина В.В про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_7 Заведена спадкова справа №18/2017 (а. с. 84-116).

Інші спадкоємці, в тому числі і ОСОБА_2, у визначений цивільним законодавством строк, із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст.1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

Згідно п.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України (шість місяців з часу відкриття спадщини) він не відмовився від неї.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Колегія суддів зауважує, що ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст.16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позову ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, за умови неприйняття нею спадщини, не можуть бути задоволені, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, а в цьому випадку порушення не відбулось.

За такого доводи апеляційної скарги про недослідження судом обставин справи та не надання правової оцінки доводам позовної заяви відхиляються колегією суддів

В апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що суд помилково дійшов висновку про відсутність у позивачки наміру реалізувати своє право на прийняття спадщини та вказує, що сам факт звернення до суду з позовом про визнання заповіту недійсним є підтвердженням намірів ОСОБА_2 звернутися з заявою про прийняття спадщини, а також в майбутньому з позовом про надання її додаткового строку для прийняття спадщини.

Дані доводи апеляційної скарги колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивачем до теперішнього часу не було вчинено жодних дій задля реалізації свого права на спадкування. Звернення до суду з даним позовом не може підтверджувати намір ОСОБА_2 звернутися з заявою про прийняття спадщини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не з'ясовано коло спадкоємців, які б могли прийняти спадщину за законом та не залучено до участі у розгляді справи спадкоємців першої черги, а саме: ОСОБА_11- син померлої та ОСОБА_8 - дочка померлої, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки, як вбачається зі змісту спадкової справи з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, крім ОСОБА_4, ніхто не звертався, даних про звернення до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини матеріали справи не містять. Відтак оскаржуване рішення суду не може вплинути на їх права та обов'язки так як таких у них не виникає.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та дослідив надані сторонами докази, яким дав правильну оцінку, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та регулюючий їх закон та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з урахуванням предмету спора та доводів апеляційної скарги немає.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду, як законне і обґрунтоване, - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.