КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/228/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року місто Київ

справа № 757/40591/17-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т.В., дата складання повного тексту 25 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа: корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України про відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача відшкодувати завдану йому за період з 01.01.2015 року по 01.01.2016 року матеріальну шкоду у розмірі 32436,95 грн., шляхом збільшення пенсійних коштів, що обліковуються на індивідуальному пенсійному рахунку НОМЕР_1 у Корпоративному недержавному пенсійному фонді Національного банку України.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідно до вимог ч.3 ст.2 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» 11.10.2013 року між ним таДирекцією з управління діяльністю корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, що діяла від імені корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України на підставі договору про адміністрування Фонду №2/2 від 27.12.2007 року було укладено пенсійний контракт №109-Ф.

Вказував, що відповідно до контракту його предметом є здійснення Фондом недержавного пенсійного забезпечення учасника Фонду, у свою чергу, учасник Фонду має право вимагати від Адміністратора виконання умов пов'язаних з недержавним пенсійним забезпеченням учасника Фонду, передбачених цим Контрактом та пенсійною схемою №1, вимагати від Адміністратора відшкодування в установленому порядку збитків, завданих унаслідок порушення законодавства України та умов Контракту.

Зазначав, що незаконне використання відповідачем пенсійних активів корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України на цілі, не передбачені Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення» спричинило зменшення чистої вартості активів корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України.

Вказував, що станом на 01.01.2015 року на його індивідуальному пенсійному рахунку НОМЕР_1 обліковувалися кошти у сумі 97405,21 грн., проте станом на 01.01.2016 року сума належних пенсійних коштів, що обліковуються на рахунку зменшилася до 64968,26 грн.

Посилався на те, що порушення протягом 2015 року Національним банком України, як особою, яка здійснює діяльність з управління активами корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України вимог законодавства щодо недержавного пенсійного забезпечення в частині використання пенсійних активів, до складу яких входять належні йому пенсійні кошти, передані в управління, та управління такими пенсійними активами призвело до зменшення чистої вартості активів фонду, чистої вартості одиниці пенсійних активів фонду та, як наслідок до зменшення суми належних йому пенсійних коштів, в результаті чого за період з 01.01.2015 року по 01.01.2016 року він зазнав матеріальної шкоди у розмірі 32436,95 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12.04.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції не прийняв до уваги його аргументи про те, що майно, передане ним в управління Національного банку України є належні йому пенсійні кошти, які обліковуються на його індивідуальному пенсійному рахунку відповідно до вимог Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» та є його власністю, а відповідач втративши в результаті своєї діяльності як управителя коштами Фонду, частину належного йому майна, порушив обов'язок щодо збереження переданого йому в управління майна, а тому зобов'язаний відшкодувати нанесену майнову шкоду у сумі втрачених ним грошових коштів, переданих в управління.

Зазначав, що суд, відмовляючи у задоволенні позову не прийняв до уваги наявність усіх складових, необхідних для стягнення з відповідача шкоди, таких як: наявність шкоди, протиправність дій, наявність вини, причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та нанесеною йому шкодою.

Посилався на те, що на зменшення суми належних йому пенсійних коштів, що обліковувались на його індивідуальному пенсійному рахунку станом на 01.01.2016 року, безпосередньо вплинуло порушення Національним банком України як управителем та адміністратором створеного ним корпоративного недержавного пенсійного фонду вимог чинного законодавства, а саме: здійсненні 09.11.2015 року уцінки акцій, що є активами Фонду; незаконне використання Національним банком України пенсійних активів корпоративного недержавного пенсійного фонду на цілі, не передбачені ст.48 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення»; порушення ст.47 вказаного Закону щодо складу активів пенсійного фонду; порушенні відповідачем як управителем Фонду принципів здійснення недержавного пенсійного забезпечення.

Вказував, що порушення відповідачем зазначених вище вимог законодавства України про недержавне пенсійне забезпечення призвело до виникнення збитку від інвестування активів Фонду на кінець 2015 року в сумі 518787287,66 грн. та зменшення чистої вартості активів Фонду за результатами 2015 року на 607329547,08 грн. Наслідком виникнення збитку від інвестиційної діяльності відповідача та зменшення чистої вартості пенсійних активів Фонду стало зменшення чистої вартості одиниці пенсійних активів Фонду на 33,3% та відповідно, до зменшення суми належних йому на праві власності пенсійних коштів.

Від відповідача Національного банку України до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, в якому останній проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Вказував на те, що у ситуації, на яку посилається позивач має місце зниження чистої вартості активів, що зокрема вбачається з виписок з індивідуального пенсійного рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 року до 01.01.2016, де 01.01.2015 року чиста вартість одиниці пенсійних активів дорівнювала 3,65652, а 01.01.2016 року чиста вартість одиниці пенсійних активів вже дорівнювала 2,64317, яке в свою чергу спричинило здешевлення пенсійних активів позивача. А відтак, вважає, твердження ОСОБА_1 про завдання йому матеріальної шкоди є безпідставними, надуманими та непідкріпленими жодними доказами.

Третя особа корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін за безпідставністю вимог.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 31.05.2012 рокупо 13.11.2013 рокупозивач перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Відповідач, керуючись Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення» від 09.09.2003 року №1057-ІУ перераховував на рахунок корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України пенсійні внески за власний рахунок на користь позивача (пенсійні внески сплачувались не за рахунок заробітної плати працівника), у якості додаткових трудових заохочень, та з метою забезпечення додаткових до загальнообов'язкового державного пенсійного страхування пенсійних виплат. Додаткове недержавне пенсійне забезпечення носить добровільний характер (за власною згодою працівників відповідача)

28.12.2007 року між відповідачем, як вкладником-роботодавцем та корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України було укладено пенсійний контракт №D:1 з метою врегулювання відносин, пов'язаних із здійсненням відповідачем пенсійних внесків (відрахувань) на користь своїх працівників.

11.10.2013 року між позивачем та Дирекцією з управління діяльністю корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, що діяла від імені корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України на підставі договору про адміністрування Фонду №2/2 від 27.12.2007 рокубуло укладено пенсійний контракт №109-Ф.

Предметом вказаного контракту є здійснення Фондом недержавного пенсійного забезпечення учасника Фонду (п.2.1).

Пунктом 2.2 контракту передбачено, що вкладник Фонду сплачує пенсійні внески відповідно до законодавства України, пенсійної схеми №1 та цього Контракту.

У п.2.4 контракту визначено, що пенсійні кошти, що облікуються на індивідуальному пенсійному рахунку Учасника Фондук можуть бути отримані таким Учасником Фонду у вигляді пенсійної виплати на умовах та у порядку встановлених Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Отже, ОСОБА_1 є вкладником та учасником корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України на підставі пенсійного контракту №D:1 від 28.12.2007 року та індивідуального пенсійного контракту №109-Ф від 11.10.2013 року, а пенсійні кошти обліковуються на індивідуальному пенсійному рахунку позивача за НОМЕР_1.

Вказані контракти є підставою виникнення правовідносин між позивачем та корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем (вкладник-роботодавець) здійснювались перерахування пенсійних внесків на користь позивача (у період з 31.05.2012 року по 13.11.2013 року), так і позивачем (починаючи з 11.10.2013 року) здійснюються перерахування пенсійних внесків на рахунок корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України.

Згідно з ст.3 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» законодавство про недержавне пенсійне забезпечення складається з цього Закону, законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, законів України «Про страхування», «Про банки і банківську діяльність», «Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)», «Про цінні папери та фондовий ринок», «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цього Закону.

Преамбулою вказаного Закону встановлено, що він визначає правові, економічні та організаційні засади недержавного пенсійного забезпечення в Україні та регулює правовідносини, пов'язані з цим видом діяльності.

А відтак, правовідносини, пов'язані із недержавним пенсійним забезпеченням позивача, як учасника корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України регулюються нормами Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.2 вказаного Закону недержавне пенсійне забезпечення здійснюється пенсійними фондами шляхом укладення пенсійних контрактів між адміністраторами пенсійних фондів та вкладниками таких фондів відповідно до цього Закону, при цьому, адміністратор діє від імені пенсійного фонду і в інтересах його учасників (абз.2 ч.4 Закону).

Пенсійний контракт є договором між пенсійним фондом та його вкладником, який укладається від імені пенсійного фонду його адміністратором та згідно з яким здійснюється недержавне пенсійне забезпечення учасника або декількох учасників фонду за рахунок пенсійних внесків такого вкладника (ч.1 ст.55 Закону).

Цим же Законом визначені порядок, умови укладання пенсійного контракту та його істотні умови (ст.ст.55, 56).

Частинами ч.ч.2, 3 ст.34 Закону визначено, що управління активами пенсійного фонду здійснюється на підставі ліцензії на провадження професійної діяльності на ринку цінних паперів - діяльності з управління активами та відповідно до умов договору про управління активами пенсійного фонду, який укладається між пенсійним фондом та особою, що має вищезазначену ліцензію.

Позивач, звертаючись до суду з позовом вказував на те, що норми Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» як спеціального правового акту, встановлюють особливий порядок управління активами недержавних пенсійних фондів. При цьому, вважає, що управління пенсійними активами передбачає управління пенсійними коштами.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі також зазначав, що відносини між фондом та його учасниками за своєю правовою природою є відносинами з управління майном, які регулюються главою 70 ЦК України.

Так, відносини управління активами корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України регулюються Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення» та договором про управління активами корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, укладеним між відповідачем (особа, що має ліцензію на провадження професійної діяльності на ринку цінних паперів - діяльності з управління активами) та корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України.

Вимоги до договору на управління активами пенсійного фонду та його істотні умови встановлені ст.36 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», зокрема, істотними умовами є: повна назва та місцезнаходження (юридична адреса) органів управління договірних сторін; вид пенсійного фонду (відкритий, корпоративний чи професійний); предмет договору; права і обов'язки сторін; обсяги пенсійних активів та умови їх розподілу між особами, що надають послуги з управління активами пенсійного фонду (в разі укладення договору про управління активами пенсійного фонду більше ніж з однією такою особою); застереження щодо конфіденційності; порядок подання звітності та інформації; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору та порушення конфіденційності; строк дії договору; розмір винагороди за надання послуг з управління активами; порядок зміни умов договору; умови дострокового розірвання договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.38 вищевказаного Закону управління активами пенсійного фонду здійснюється особою, яка провадить діяльність з управління активами пенсійного фонду, окремо щодо кожного пенсійного фонду відповідно до затверджених їх статутами пенсійних схем та інвестиційних декларацій у порядку, що визначається договором про управління активами пенсійного фонду і цим Законом, в тому числі шляхом надання відповідних розпоряджень торговцям цінними паперами та зберігачу.

Особа, яка провадить діяльність з управління пенсійними активами, зобов'язана: здійснювати операції щодо управління активами відповідно до інвестиційної декларації пенсійного фонду та укладеного договору про управління активами.

Згідно з ч.12 ст.20 Закону Національний банк України має право самостійно здійснювати управління активами, створеного ним корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України.

Істотні умови договору на управління майна визначаються нормами ЦК України, зокрема ст.1035 ЦК України, відповідно до якої істотними умовами договору управління майном є: перелік майна, що передається в управління; розмір і форма плати за управління майном.

Відповідно до ч.1 ст.1029 ЦК України передбачено, що договір на управління майном укладається між управителем та установником.

При цьому, управління пенсійними активами не передбачає управління пенсійними коштами учасників пенсійного фонду.

Пенсійні активи - активи пенсійного фонду, сформовані відповідно до цього Закону, за рахунок яких здійснюються пенсійні виплати (ст.1 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення»), активи пенсійного фонду складаються з активів в грошових коштах; активів в цінних паперах та інших активів згідно із законодавством (ч.1ст.47 Закону).

Відповідач управляє активами корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, які складаються із грошових коштів, цінних паперів, нерухомості та інших активів.

Пенсійні кошти - сума зобов'язань пенсійного фонду перед його учасником (ст.1Закону). Сума пенсійних коштів, що належить кожному учаснику фонду, визначається шляхом множення кількості одиниць пенсійних активів фонду, облікованих на індивідуальному пенсійному рахунку учасника фонду, на чисту вартість одиниці пенсійних активів фонду та відображається на індивідуальному пенсійному рахунку учасника фонду.

Сума пенсійних коштів усіх учасників пенсійного фонду дорівнює чистій вартості активів пенсійного фонду (ч.1 ст.51 Закону).

Отже, пенсійні кошти, що обліковуються на індивідуальних пенсійних рахунках учасників корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України є грошовим еквівалентом пенсійних активів станом на певний момент часу .

Положеннями п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» визначено, що діяльність з управління активами - професійна діяльність учасника фондового ринку - компанії з управління активами, що провадиться нею за винагороду від власного імені або на підставі відповідного договору про управління активами, які належать інституцінним інвесторам на праві власності. При цьому, інституційним інвестором є недержавні пенсійні фонди, інститути спільного інвестування (Положення про особливості здійснення діяльності з управління активами інституційних інвесторів, затверджене рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 06.08.2013 року №1414).

Згідно з предметом договору про управління активами корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України доручає, а відповідач приймає на себе обов'язок здійснювати діяльність з управління активами корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України згідно вимог законодавства України та відповідно до цього договору, при цьому відповідач діє від імені корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України та в його інтересах.

Оскільки, відповідно до ст.1029 ЦК України управитель майном діє від свого імені, а відповідно до норм Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» особа, що здійснює управління активами пенсійного фонду діє від імені пенсійного фонду, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставне посилання позивача на ст.1029 ЦК України.

Крім того, ст.1030 ЦК України визначено, що предметом договору управління майном можуть бути підприємство як єдиний майновий комплекс, нерухома річ,цінні папери, майнові права та інше майно. Не можуть бути предметом договору управління майном грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом. Майно, передане в управління, має бути відокремлене від іншого майна установника управління та від майна управителя. Майно, передане в управління, має обліковуватися в управителя на окремому балансі, і щодо нього ведеться окремий облік. Розрахунки, пов'язані з управлінням майном, здійснюються на окремому банківському рахунку. Майно, набуте управителем у результаті управління майном, включається до складу отриманого в управління майна.

При цьому, управителем може бути суб'єкт підприємницької діяльності та не може бути орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування, якщо інше не встановлено законом (ст. 1033 ЦК України).

Проте, відповідач, надаючи послуги з управління активами корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України не веде окремий облік та не обліковує у себе на окремому балансі ані активи корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України (який має самостійний баланс), ані пенсійні кошти позивача.

Відповідач, в силу норм Закону України «Про Національний банк України» та Закону України «Про Недержане пенсійне забезпечення», не відкриває на власне ім'я окремий банківський рахунок для здійснення розрахунків, пов'язаних з управлінням активами корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України. Проте, ним, як зберігачем активів корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, відповідно до вимог Закону на ім'я корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України (юридичної особи) відкрито єдиний поточний рахунок.

Слід зазначити, що в силу ст.1033 ЦК України управителем може бути виключно суб'єкт підприємницької діяльності, тоді як, відповідно до ст.1 Закону України «Про недержане пенсійне забезпечення», недержавний пенсійний фонд є непідприємницьким товариством.

Виходячи з норм ЦК України та Закону України «Про недержане пенсійне забезпечення» відповідач не може бути управителем та здійснювати діяльність з управління майном, а відтак посилання позивача на положення ч.4 ст.1030 та ст.1034 ЦК України є безпідставними.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про Недержане пенсійне забезпечення» сума пенсійних коштів, що належить кожному учаснику фонду, визначається шляхом множення кількості одиниць пенсійних активів фонду, облікованих на індивідуальному пенсійному рахунку учасника фонду, на чисту вартість одиниці пенсійних активів фонду та відображається на індивідуальному пенсійному рахунку учасника фонду. Сума пенсійних коштів усіх учасників пенсійного фонду дорівнює чистій вартості активів пенсійного фонду.

Враховуючи вищезазначену норму Закону, на рахунку позивача обліковуються одиниці пенсійних активів.

Як вбачається з виписок з індивідуального пенсійного рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 року до 01.01.2015 року та за період з 01.01.2016 рокудо 01.01.2016 року кількість накопичених одиниць на індивідуальному пенсійному рахунку НОМЕР_1 змінилася та становить 27421,76686.

Сума же пенсійних коштів, що належить позивачу, вказана в зазначених виписках, залежала від чистої вартості активів корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, яка визначалась на підставі Положення.

Апелянт вказував, що на зменшення суми належних йому пенсійних коштів, що обліковувались на його індивідуальному пенсійному рахунку станом на 01.01.2016 року, безпосередньо вплинуло порушення Національним банком України як управителем та адміністратором створеного ним корпоративного недержавного пенсійного фонду вимог чинного законодавства, а саме: здійсненні 09.11.2015 року уцінки акцій, що є активами Фонду; незаконне використання Національним банком України пенсійних активів корпоративного недержавного пенсійного фонду на цілі, не передбачені ст.48 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення»; порушення ст.47 вказаного Закону щодо складу активів пенсійного фонду; порушенні відповідачем як управителем Фонду принципів здійснення недержавного пенсійного забезпечення.

Вказані доводи, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, до складу активів третьої особи з 01.01.2015 року по 01.01.2016 року (період, на який посилається позивач) входили акції ПАТ «Свіжачок», ПАТ «Компанія «Ельба», ПАТ «ФК «Сучасні кредитні технології», ПАТ «Фондова біржа «Перспектива», ПАТ «КФЦ», ПАТ «Національний депозитарій України».

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» українські компанії повинні складати фінансову звітність відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно з ст.121 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» публічні акціонерні товариства, банки, страховики, а також підприємства, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за міжнародними стандартами.

Так, відповідно до абз.3 п.2 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 року №419 (із змінами та доповненнями) фінансова звітність та консолідована фінансова звітність складаються за міжнародними стандартами фінансової звітності підприємств, які провадять господарську діяльність за видом - недержавне пенсійне забезпечення (група 65.3 КВЕД ДК 009:2010) - починаючи з 01.01.2013 року.

Недержавні пенсійні фонди є тими суб'єктами, які повинні обов'язково застосовувати міжнародні стандарти фінансової звітності.

Методика оцінки вартості активів пенсійних фондів встановлена Положенням про порядок визначення чистої вартості активів пенсійного фонду, затвердженим рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 11.08.2004 року №339 (у редакції рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 28.02.2012 року № 333), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.01.2005 року за № 96/10376 (далі - Положення).

Так, п.1 розділу II Положення встановлює, що активи пенсійного фонду оцінюються за їх ринковою вартістю.

Відповідно до п.2 розділу II Положення ринкова вартість акцій і облігацій українських емітентів визначається за даними біржового курсу організатора торгівлі на дату розрахунку вартості активів, розрахованого та оприлюдненого відповідно до вимог законодавства, що регулює діяльність організаторів торгівлі.

Пунктом 1 розділу IIПоложення передбачено, що у разі відсутності ринкової вартості активи повинні оцінюватися за іншою оцінною вартістю відповідно до вимог цього Положення.

Особа, що здійснює управління активами пенсійного фонду, для проведення оцінки активів пенсійного фонду може залучити незалежного оцінювача у випадку неможливості проведення оцінки активів пенсійного фонду за ринковою вартістю.

Враховуючи неможливість визначити ринкову вартість цінних паперів, про які у позовній заяві вказав позивач, а саме, акцій ПАТ «Свіжачок», ПАТ «Компанія «Ельба», ПАТ «ФК «Сучасні кредитні технології», ПАТ «Фондова біржа «Перспектива». ПАТ «КФЦ», ПАТ «Національний депозитарій України», ПАТ «Свіжачок», ПАТ «Компанія «Ельба» за даними біржового курсу, у звязку із їх відсутністю, для визначення ринкової вартості цих акцій була використана незалежна оцінка, яку здійснено ТОВ «КПМГ-Україна». Зокрема, торгівлю цінними паперами ПАТ «ФК «Сучасні кредитні технології», ПАТ «Фондова біржа «Перспектива», ІІАТ «КФЦ» у 2015 році взагалі було зупинено відповідно до рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 04.08.2015 року №1213, від 26.11.2015 року №1975, від 04.08.2015 року №1212, від 26.11.2015 року №1967, від 28.07.2015 року №1141, від 26.11.2015 року №1942.

Як вбачається з листа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 29.07.2015 року №10/04/16157/НК остання підтвердила право відповідача залучати незалежного оцінювача для визначення вартості цінних паперів вищевказаних емітентів. Також, Національною комісією з цінних паперів та фондового рику, яка здійснює державний нагляд та контроль за діяльністю осіб, що здійснюють управління активами недержавних пенсійних фондів, не було застосовано жодного заходу впливу до відповідача щодо порушення вимог законодавства в частині проведеної оцінки активів корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України.

Тому, залучення незалежного оцінювача для оцінки активів корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України повністю відповідає вимогам Положення та направлено на відображення в обліку активів корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України їх справедливої вартості.

Статтею 48 Закону України «Про недержане пенсійне забезпечення» встановлені перелік видів витрат, які відшкодовуються за рахунок пенсійних активів, але цей перелік не є вичерпним.

Так, відповідно до п.9 ч.1 ст.48 вказаного Закону пенсійні активи, що накопичуються у пенсійному фонді, можуть бути використані для оплати інших послуг, надання яких передбачено цим Законом та які визначені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Відповідно до пункту 2.2 розділу II Положення про граничний розмір витрат, пов'язаних із здійсненням недержавного пенсійного забезпечення, затвердженого розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 04.12.2012 року №2541, рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 04.12.2012 року №1746 витрати, пов'язані з оплатою послуг з проведення планових аудиторських перевірок пенсійного фонду; оплатою послуг торговців цінними паперами (посередників), веденням обліку та перереєстрацією прав власності на активи пенсійного фонду; оплатою послуг з оцінки об'єктів нерухомості, управління, експлуатації та поліпшення нерухомого майна, підтвердження організатором торгівлі звіту про виконані договори, що були укладені за цінними паперами українських емітентів, які входять до складу активів пенсійного фонду, а також послуг з обслуговування активів пенсійного фонду, в тому числі нотаріальних, відшкодовуються за рахунок пенсійних активів на підставі документів, що підтверджують здійснення витрат.

Отже, законодавством передбачено можливість оплати послуг з обслуговування активів пенсійного фонду за рахунок активів.

Відповідно до статуту корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, а саме: п.п.14 п.10.1. Рада корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України провадить свою діяльність у порядку, визначеному цим Статутом та законодавством, зокрема: приймає рішення щодо витрат, які відшкодовуються за рахунок активів фонду.

Згідно з підпунктом 13.3 пункту 13 розділу IV статуту корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України - витрати, пов'язані з виконанням функцій управління активами Фонду здійснюються за рахунок його засновника, за виключенням витрат, по яких Радою корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України прийнято рішення про їх відшкодування за рахунок пенсійних активів Фонду у випадках, що передбачені Законом.

Враховуючи вищезазначене, отримані корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України послуги з: проведення щорічних аудиторських перевірок; з оцінки вартості активів; надання юридичних послуг, які стосуються повернення активів корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, а саме: повернення заборгованості, що виникла перед корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України внаслідок невиконання боржниками Фонду своїх зобов'язань за цінними паперами, що є в активах корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України; договорами оренди майна корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України; вирішення питання звільнення майна корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України від незаконного заволодіння та користування ним третіми особами, тощо, відноситься до послуг з обслуговування активів корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, тому не порушують норми законодавства з недержавного пенсійного забезпечення.

Відповідно до п.1 ст.49 Закону України «Про недержане пенсійне забезпечення» купівля-продаж акцій, облігацій українських емітентів особами, що здійснюють управління активами пенсійного фонду, провадиться виключно на фондовій біржі з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з п.2 ч.2 ст.47 Закону пенсійні активи у цінних паперах складаються, зокрема, з акцій українських емітентів, які відповідно до норм законодавства пройшли лістинг на фондовій біржі, що відповідає вимогам, установленим Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Як вбачається з матеріалів справи, у складі пенсійних активів корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України є акції ПАТ «Національний депозитарій України» та ПАТ «Компанія «Ельба».

Слід зазначити, що акції ПАТ «Національний депозитарій України» до 02.12.2014 року знаходились у лістингу на Фондовій біржі «ПФТС» і на момент їх придбання корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України (дата придбання 05.06.2012 року) відповідали вимогам законодавства, а виключені з біржового списку та реєстру 03.12.2014 року.

Акції ПАТ Компанія «Ельба» знаходились у лістингу на Фондовій біржі «ГІФТС» та були виключені з біржового реєстру 02.12.2014 року, але не були виключені з біржового списку.

З огляду на вищезазначене, інвестування відповідачем пенсійних активів корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України у вказані цінні папери, відповідало вимогам Закону України «Про недержане пенсійне забезпечення», оскільки, на момент набуття права власності на вказані цінні папери та до їх виключення з біржового реєстру, а саме, до грудня 2014 року, вони перебували у лістингу на фондовій біржі.

Судом першої інстанції встановлено, що несприятлива ринкова кон'юктура у Державі, невідповідність показників діяльності емітентів вимогам до лістингових цінних паперів, відсутність попиту на зазначені цінні папери на ринку, відсутність урегульованості Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку механізму реалізації цінних паперів, що знаходяться у позалістингу в даному випадку, є чинниками, які знаходяться поза межами впливу відповідача та призвели до наявності у 2015 році у складі активів корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України вказаних вище цінних паперів. Визначити ринкову вартість таких цінних паперів ПАТ «Національний депозитарій України» та ПАТ «Компанія «Ельба» за даними біржового курсу неможливо, тому була проведена їх переоцінка відповідно до звіту незалежного оцінювача ТОВ «КПМЕ-Україна».

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даній ситуації має місце зниження чистої вартості активів, що зокрема вбачається з виписок з індивідуального пенсійного рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 року до 01.01.2015 року та за період з 01.01.2016 року до 01.01.2016 року, де 01.01.2015 року чиста вартість одиниці пенсійних активів дорівнювала 3.65652, а 01.01.2016 року чиста вартість одиниці пенсійних активів вже дорівнювала 2.64317, яке в свою чергу спричинило здешевлення пенсійних активів позивача.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано те, що відповідачем у порушення вимог ч.1 ст.48, ч.3 ст.51 Закону України «Про недержане пенсійне забезпечення» було здійснено оплату податків за рахунок пенсійних активів Фонду в сумі 143674,56 грн., колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Як вбачається з листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 15.07.2015 року №5918/14-12 при здійсненні одноразових пенсійних виплат у січні місяці 2015 року адміністратором Фонду не були враховані зміни стосовно податку з доходів фізичних осіб та військовий збір. За наданою адміністратором Фонду інформацією станом на 19.06.2015 року учасниками Фонду повернено надмірно виплачені їм у зв'язку з цим пенсійні виплати у сумі 120279,64 гри. та вживаються заходи щодо повернення залишку переплаченої суми пенсійних коштів.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача пояснила, що на даний час надмірно виплачені суми пенсійних коштів повернуті у повному обсязі.

Порушень вимог законодавства відповідачем з боку органів державного нагляду та контролю (Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг) з підстав, на які посилається позивач встановлено не було, заходів впливу до відповідача щодо проведення оцінки активів третьої особи не застосовано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у позивача права на відшкодування збитків, оскільки їх не може бути завдано внаслідок переоцінки активів пенсійного фонду, так як різниця вартості активів яка утворилася в результаті їх переоцінки, відповідно до вищезазначеного законодавства, не є збитками.

Щодо посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги всі аргументи позивача, на які він посилався, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: