Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 310/4995/16

Провадження №22-ц/778/1548/18

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Евальд Д.Д.,

учасники справи:

відповідач ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року в складі судді Петягіна В.В. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року (справа №310/599/16-ц) на його користь з відповідачів стягнуто безпідставно набуті ними грошові кошти у сумі 149000,00 грн. та 01 серпня 2016 року зазначена сума ним отримана від ОСОБА_3, ОСОБА_1

Позивач вважає, що за користування чужими грошовими коштами підлягають нарахуванню проценти, які за період з 01 червня 2014 року по 01 серпня 2016 року складають 65774.32 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на його користь суму 65774,32 грн. та судовий збір.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року позов задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму 65774,32 грн. та судові витрати у сумі 657,74 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд безпідставно до правовідносин які виникли між сторонами застосував положення ст. 1048 ЦК України. Цивільним законодавством не визначено та не встановлено розміру процентів за користування чужими грошовими коштами, тому стягнення процентів на підставі ст. 1048 ЦК України є помилковим, оскільки вказана норма регулює правовідносини, які виникають між сторонами договору позики. Такий договір сторонами не укладався. Також, стягуючи неправомірно проценти на підставі вимог ст. 1048 ЦК України, суд також стягнув проценти за період, за який вони не можуть нараховуватись, за період з 02.07.2016 року по 01.08.2016 року у сумі 2088,04 грн. Крім того, суд безпідставно стягнув з відповідачів проценти в солідарному порядку та не врахував, що між сторонами не було договірних правовідносин, чим порушені вимоги ст. 541 ЦК України, а також ст. 88 ЦПК України щодо розподілу судових витрат в солідарному порядку. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 надав до Апеляційного суду Запорізької області заперечення на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін (а.с. 81-84).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2018 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Верховний Суд, скасовуючи рішення апеляційного суду, виходив з наступного. З урахуванням ст.ст. 536, 1048, 1214 ЦК України, принципу верховенства права, загальних засад цивільного законодавства, закріплених в ст.ст. 3, 8 ЦК України, слід нараховувати розмір процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей на рівні облікової ставки Національного банку України. Посилання суду апеляційної інстанції у своєму рішення на постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року в справі № 3-39гс15 є помилковим, адже Верховний Суд України дійшов висновку, що не є подібними за змістом правовідносини, що випливають із договору позики, та правовідносини, які склалися між сторонами внаслідок припинення саме договору поставки і безпідставного збереження грошових коштів. Апеляційний суд не зясував, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не дослідив зібрані у справі докази щодо розміру процентів за користування чужими грошовими коштами, які підлягають стягненню з відповідачів, та періоду його обчислення, дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

23 лютого 2018 справа надійшла до Апеляційного суду Запорізької області.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 лютого 2018 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2018 року справу призначено до розгляду на 17 квітня 2018 року.

12 квітня 2018 року до апеляційного суду надійшли заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про розгляд справи без їх участі (а.с. 172, 174).

Проте, ОСОБА_1 прибула до суду апеляційної інстанції для особистої участі в судовому засіданні.

13 квітня 2018 року до апеляційного суду надійшли заяви ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 про розгляд справи без їх участі (а.с. 176, 180).

Колегія суддів на підставі ст.. 372 ЦПК України ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, оскільки рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року в справі № 310/599/16-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідачів на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 149 000 грн., то, застосувавши аналогію права та розраховуючи проценти, передбачені в статті 536 та частині другій статті 1214 ЦК України з урахуванням положень статті 1048 цього Кодексу, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, визначивши розмір процентів, які підлягають до стягнення, на рівні облікової ставки Національного банку України.

Колегія суддів частково погоджується з аргументами, викладеними в апеляційній скарзі з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року задоволено позов ОСОБА_4 А,А. до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 149000грн.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 через доньку відповідачів передав останнім кошти від продажу своєї квартири, щоб у подальшому придбати належну на праві власності відповідачам квартиру. Проте, сторони не домовились про продаж квартири, кошти відповідачі не повернули, тому стягнув з відповідачів безпідставно набуті ними кошти в сумі 149 000грн.( а.с.48-50).

Кошти відповідачами були повернуті позивачу за вищеназваним судовим рішенням 01.08.2016 року ( а.с.51).

Частиною 2 статті1214 ЦК України з посиланням на статтю 536 цього Кодексу передбачено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей.

За змістом ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір таких процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Аналізуючи зазначені норми права, можна зробити висновок, що законодавець, передбачаючи можливість нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей, не визначив у законі або іншому акті законодавства його розмір. До того ж, беручи до уваги позадоговірний характер спірних грошових правовідносин, особи позбавлені можливості визначити такий розмір і в договорі.

Проте в частині першій статті 1048 ЦК України, регулюючи проценти за договором позики (грошовим зобовязанням), законодавець закріпив, якщо цим договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Колегія суддів, перевіривши розмір облікової ставки Національного банку України, який діяв на час нарахування процентів, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості нарахування відповідачу процентів за користування чужими грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України, застосовуючи за аналогією закону приписи ст. 1048 ЦК України.

Апеляційна скарга містить доводи про безпідставне нарахування процентів за період з 02.07.2016 року по 01.08.2016 року в розмірі 2 088, 04 грн.

Колегія суддів погоджується з таким доводами виходячи з наступного.

Позивачем нараховані проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 65 774, 32 грн. за період з 01.06.2014 року по 01.08.2016 року (а.с. 31).

Відповідно до ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обовязок, виконання зобовязання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Відповідно до листа від 02.07.2016 року, ОСОБА_3 висловив намір про перерахування грошей ОСОБА_2, стягнутих за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року, та запропонував визначити час та місце для передачі грошей (а.с. 59).

20.07.2016 року ОСОБА_2 надав відповідь на лист ОСОБА_3 від 02.07.2016 року, в якому визначив день для передачі грошей лише 01.08.2016 року у приміщенні ПАТ «ПУМБ» шляхом перерахування на розрахунковий рахунок, який буде відкрито в цей же день (а.с. 58).

01.08.2016 року ОСОБА_3 перерахував 150 490, 00 грн. на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 (а.с. 51).

Окрім того, у рішенні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року, яким з відповідачів стягнуто на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 149 000 грн., не було зазначено розрахунковий рахунок ОСОБА_2 для перерахування зазначених грошових коштів.

Отже, відповідачі були позбавлені можливості своєчасно виконати свій обовязок та вчинили дії щодо перерахування зазначених грошових коштів, направивши 02.07.2016 року лист на імя позивача ОСОБА_2, який лише 20.07.2016 року висловив намір прийняти виконання, присуджене рішенням суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 02.07.2016 року по 01.08.2016 року нараховуватися не повинні, оскільки кредитор не вчинив дії, які б сприяли своєчасному виконанню відповідачами свого зобовязання за рішенням суду. За вказаний період позивачем нараховані проценти в розмірі 2088, 04 грн., тому з відповідачів підлягають стягненню проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 63 686 грн. 28 коп. (65774 грн. 32 коп. 2088грн. 04 коп.).

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 149 000 грн.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

Враховуючи, що обовязок сплати процентів за користування чужими грошовими коштами є не самостійним забовязанням, а виникає із зобовязання повернути безпідставно набуті грошові кошти, яке виконане відповідачами солідарно, а також неможливості визначення частки кожного із відповідачів в зобовязанні, судом першої інстанції обґрунтовано стягнено з відповідачів проценти за користування чужими грошовими коштами солідарно.

Отже, твердження апеляційної скарги про те, що судом неправомірно стягнуто проценти за користування чужими коштами у солідарному порядку є неприйнятними.

Проте, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи пряму заборону закону щодо солідарного стягнення судових витрат, судовий збір з відповідачів повинен бути стягнутий в рівних частинах.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 631 грн. 68 коп. пропорційного до розміру задоволених позовних вимог, по 315 грн. 84 коп. з кожного.

Доводи апелянта щодо неправильного визначення періоду для нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, а також щодо неможливості солідарного стягнення судового збору є обґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення періоду для нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами та стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Запорізької області,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 рокув цій справі змінити:

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 63 686, 28 грн. (шістдесят три тисячі шістсот вісімдесят шість грн., 28 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 315, 84 грн.(триста п'ятнадцять грн., 84 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 315, 84 грн.(триста п'ятнадцять грн., 84 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.04.2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_5