Єдиний унікальний номер 243/7992/16-ц Номер провадження 22-ц/775/723/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Канурної О.Д., Тимченко О.О.

за участю:

секретаря судового засідання Марченко Я.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

прокурора Сєрової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 243/7992/16-ц за апеляційною скаргою опікуна ОСОБА_3, який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4, на ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2018 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_4 до Держави Україна, Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відновлення порушених, невизнаних конституційних прав на майно (головуючий суддя першої інстанції Сидоренко Інна Олександрівна, місце ухвалення - м. Словянськ Донецької області), -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2016 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_5 до Держави Україна про відновлення порушених та невизнаних конституційних прав на майно - вклади у Публічному акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України"(далі ПАТ "Державний ощадний банк України").

В позовній заяві ОСОБА_5 зазначав, що вніс в "Сбербанк" СРСР та "Ощадбанк" грошові вклади:

- 13.10.1984 року на рахунок № 028910 - 3 335 рублів СРСР, що еквівалентно 4 087 доларів США (курс - 81,59 руб. за 100 доларів США), вклад строковий - 3% річних;

- 02.10.1986 року на рахунок № 032131 - 3 000 рублів СРСР, що еквівалентно 4 432,6 доларів США (курс 67,68 руб. за 100 доларів США), вклад строковий - 3% річних;

- 31.12.1992 року на рахунок № 07250369 - 50 000 укр. крб., що еквівалентно 76,6 доларів США (652,68 крб. за 1 долар США), вклад строковий - 9% річних;

- 08.05.1992 року на рахунок № 041466 30 000 крб., що еквівалентно 9,8 доларів США (курс 3 060 крб. за 1 долар США), вклад строковий - 9% річних.

Посилаючись на те, що держава гарантувала ці збереження та повернення вкладів на першу вимогу вкладника, що вклади зберігав на випадок хвороби, старості, що зараз він є інвалідом першої групи, на ліки та комунальні платежі пенсії не вистачає, що він позбавлений можливості розпорядитися своїми вкладами, які внаслідок грошової реформи знецінилися, що завдало йому матеріальні та моральні збитки, просив:

- визнати незаконною діяльність та бездіяльність Держави Україна, яка не відновила його конституційні права відповідно до Конституції України та Законів України;

- зобовязати Державу Україна поновити його право на власність - вклади в ПАТ "Державний ощадний банк України";

- зобовязати Державу Україна відшкодувати йому збитки - невиплачені вклади на умовах, визначених Законами та Конституцією України;

- зобовязати Державу Україна відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. (а.с. 2-9 т.1).

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2016 року у справі відкрито провадження (а.с. 48 т. 1).

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2017 року до участі у справі залучено як співвідповідача ПАТ "Державний ощадний банк України" (а.с. 59 т. 1).

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2017 року до участі у справі залучено як співвідповідачів Кабінет Міністрів України, Державну казначейську службу України (а.с. 83 т. 1).

28 лютого 2018 року Словянським міськрайонним судом Донецької області постановлено ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_5 до Держави Україна, ПАТ "Державний ощадний банк України", Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відновлення порушених, невизнаних конституційних прав на майно (а.с. 80 т. 2).

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_5 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 заявила відвід судді Сидоренко І.О., після чого залишила залу судового засідання, що відповідно до частин 5, 6 ст. 223 ЦПК України є підставою залишити позовну заяву без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду про залишення позовної заяви без розгляду, опікун ОСОБА_3, який діє в інтересах недієздатного позивача ОСОБА_5, в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28.02.2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що ОСОБА_1 має право представляти в суді інтереси ОСОБА_5 та з часу визнання його опікуном і його (ОСОБА_6Г.) інтереси на підставі двох довіреностей, які є в матеріалах справи.

В судовому засіданні 28.02.2018 року за обставинами, які виникли під час судового засідання, ОСОБА_1 усно заявила відвід судді Сидоренко І.О., яка діяла необєктивно, надаючи перевагу представникам Держави, повноваження яких не доведені, та безпідставно відмовила їй у задоволенні клопотання про направлення позовної заяви в Адміністрацію Президента України з метою визначення представників Держави Україна за спеціальними дорученнями. Представник позивача кратко від руки написала заяву про відвід, послалась на те, що у неї болить права рука, що друкований текст заяви вона надасть 01.03.2018 року. Проте суддя на цю заяву не відреагувала, продовжила судове засідання. ОСОБА_1 просила суддю повернути їй заяву про відвід, щоб зареєструвати її в канцелярії. Суддя заяву не повернула. Розуміючи, що її заяву про відвід просто викинуть, ОСОБА_1 повідомила суддю, що йде подавати заяву про відвід через канцелярію суду, та вийшла із зали судового засідання, щоб написати ще одну заяву та зареєструвати її у канцелярії. Проте суддя, не дочекавшись повного друкованого тексту заяви про відвід, без винесення ухвали щодо заявленого відводу, продовжила судове засідання у відсутність ОСОБА_1 та в порушення норм процесуального права (частини 3 ст. 39, частини 5 ст. 40, п. 7 частини 1 ст. 252, п. 11 частини 1 ст. 253 ЦПК України) залишила позов ОСОБА_5 без розгляду. ОСОБА_1 вийшла із зали судових засідань після того, як суддя в порушення частини 5 ст. 40 ЦПК України не вийшла у нарадчу кімнату для постановлення ухвали щодо відводу.

Вважає, що ухвала від 28 лютого 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду винесена неповноважним судом (а.с. 107-110 т. 2).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1, яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 26.04.2018 року від імені опікуна ОСОБА_3 в інтересах недієздатного ОСОБА_5та брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції через Словянський міськрайонний суд Донецької області, доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Відповідачі - Кабінет Міністрів України, Державна казначейська служба України, ПАТ "Державний ощадний банк України" копію апеляційної скарги законного представника позивача отримали відповідно 05.04.2018 року, 06.04.2018 року, 10.04.2018 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 121 123, а.с. 135 - 136 т. 2).

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу законного представника позивача до апеляційного суду відповідачами не надано.

Відповідно до частини 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Державної казначейської служби України ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності № 5-29/120-330 від 04.01.2018 року (а.с. 76 т. 2), прокурор Сєрова Н.С., які брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції через Словянський міськрайонний суд Донецької області, проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28.02.2018 року залишити без змін.

Представники Кабінету Міністрів України, ПАТ "Державний ощадний банк України" у судове засідання апеляційного суду не зявилися; про дату, час та місце розгляду справи відповідачі повідомлені належним чином. Причини неявки у судове засідання відповідачі суду не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що їх представники не зявилися у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників Кабінету Міністрів України, ПАТ "Державний ощадний банк України", оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, прокурора, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга опікуна ОСОБА_3, який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5, підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 223 ЦПК України, на які послався суд першої інстанції як підставу для залишення позовної заяви без розгляду, у разі якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Не оспорюючи того факту, що ОСОБА_1 покинула залу судового засідання, опікун в апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена неповноважним складом суду.

Апеляційний суд зазначений довід апеляційної скарги вважає обґрунтованим.

З протоколу судового засідання від 28.02.2018 року встановлено, що у судовому засіданні ОСОБА_1, яка судом першої інстанції була допущена до участі у справі як представник позивача ОСОБА_5, усно заявила відвід головуючому судді Сидоренко І.О. (№ з/п 55, час 13:28:20), після чого головуючим суддею у судовому засіданні була оголошена технічна перерва для написання ОСОБА_1 письмової заяви про відвід судді (№ з/п 58, час 13:30:28). О 13:37:32 головуючий продовжив судове засідання та ОСОБА_1 було оголошено заяву про відвід (№ з/п 62, час 13:37:36) (а.с. 78 79 т. 2).

Письмова заява ОСОБА_1 про відвід судді від 28.02.2018 року головуючим долучена до матеріалів справи (а.с. 77 т. 2). В заяві ОСОБА_1 посилалася на те, що вона усно заявила відвід судді Сидоренко І.О. через обставини, які виникли під час судового засідання. Зазначала, що письмово написати відвід вона не може через його великий обсяг, а у неї болить права рука і вона не може писати. Вона може набрати текст лише на компютері в домашніх умовах. Зазначала, що такий відвід надасть суду 01.03.2018 року (а.с. 77 т. 2).

Після цього ОСОБА_1 згідно протоколу судового засідання о 13:47:24 залишила залу судового засідання, а суд продовжив судове засідання та, вислухавши думку учасників справи щодо залишення позовної заяви без розгляду, видалився до нарадчої кімнати та постановив оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду (а.с. 78 79 т. 2).

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_5 без розгляду, суд першої інстанції послався також на те, що під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 заявила відвід судді Сидоренко І.О., не зазначивши при цьому конкретних підстав, що позбавляє суд можливості вирішити питання про обґрунтованість відводу. Діючий ЦПК визначає різний порядок вирішення цього питання в залежності від того, чи доходить суд до висновку про необґрунтованість відводу, чи ні. Крім того, питання про відвід судді Сидоренко І.О. вже було вирішено під час судового засідання 23.08.2017 року та така поведінка представника позивача має ознаки зловживання своїми процесуальними правами.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що він був позбавлений можливості вирішити питання про обґрунтованість відводу, не ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим.

Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Відповідно до ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи.

В порушення норм ст. 40, частин 4, 5 ст. 259 ЦПК України в матеріалах справи відсутня ухвала суду щодо відводу, який був заявлений ОСОБА_1 головуючому у справі судді Сидоренко І.А. як усно, так і в заяві від 28.02.2018 року, яка головуючим долучена до матеріалів справи (а.с. 77 т. 2).

Оскільки на час постановлення оскаржуваної ухвали про залишення позовної заяви без розгляду заявлений судді відвід у встановленому законом порядку вирішений не був, доводи апеляційної скарги законного представника ОСОБА_5 - опікуна ОСОБА_3 про те, що оскаржувана ухвала постановлена неповноважним судом, є обгрунтованими.

Розглянувши питання про залишення позовної заяви без розгляду до вирішення заяви про відвід судді, суд порушив право недієздатного ОСОБА_5 та його законного представника ОСОБА_3 на справедливий суд, яке передбачено ст. 7 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", згідно якої кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Посилання суду в оскаржуваній ухвалі на те, що вирішити питання про відвід не уявляться можливим, оскільки представник позивача не зазначив конкретних підстав для відводу, не ґрунтуються на законі.

Відсутність у заяві конкретних підстав для відводу є підставою для визнання його необґрунтованим, оскільки статтями 39, 40 ЦПК України не передбачено право суду у разі, якщо відвід не мотивований, в заяві про відвід не зазначені конкретні підстави, залишати таку заяву без розгляду та без постановлення відповідного процесуального документа (ухвали).

Посилаючись на те, що питання про відвід судді Сидоренко І.О. вже було вирішено під час судового засідання 23.08.2017 року та така поведінка представника позивача має ознаки зловживання своїми процесуальними правами, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до частини 3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

В матеріалах справи ухвала про повернення ОСОБА_1 заяви про відвід або залишення її без розгляду також відсутня.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі суд послався на те, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07.02.2017 року ОСОБА_5 визнано недієздатним, його опікуном призначено ОСОБА_3 ОСОБА_1 представляє інтереси ОСОБА_3 на підставі довіреності від 06.10.2015 року. До визнання позивача недієздатним ОСОБА_1 представляла його інтереси на підставі довіреності від 28.09.2016 року.

Проте суд першої інстанції належним чином повноваження ОСОБА_1 діяти в інтересах недієздатного ОСОБА_5, який звернувся до суду з позовом, не перевірив.

В матеріалах справи дійсно є нотаріально посвідчена довіреність від 28.09.2016 року, згідно якої позивач ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_1 бути його представником з метою захисту його прав; для цього представник вправі, зокрема, вести його справи в суді/судах з усіма процесуальними правами та обовязками, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі в процесі, заявникам, іншим заінтересованим особам; строк дії довіреності до 28.09.2026 року (а.с. 13 т 1).

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07.02.2017 року, тобто після видачі довіреності, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, опікуном призначено ОСОБА_3 Рішення набрало законної сили 20.02.2017 року (а.с. 116 т. 1).

Відповідно до п. 6 частини 1 ст. 248 ЦПК України у звязку із визнанням ОСОБА_5, яким 28.09.2016 року видана довіреність, недієздатним представництво за цією довіреністю 20.02.2017 року припинилося.

Відповідно до частини 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси недієздатних фізичних осіб захищають у суді їхні опікуни (законні представники). Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам.

ЦПК України містить особливості прийняття відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, затвердження мирової угоди у справі, в якій особу представляє її законний представник (частина 6 ст. 49, частина 5 ст. 206, частина 5 ст. 207). Зазначене повязано з тим, що відповідно до частини 1 ст. 71 ЦК України опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов'язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою ст. 71 ЦК, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Тобто, належне оформлення повноважень на представництво недієздатної особи має суттєве значення для ефективного захисту її прав, свобод та інтересів.

В матеріалах справи є нотаріально посвідчена довіреність від 06.10.2015 року, згідно якої ОСОБА_3 уповноважує ОСОБА_1 представляти його інтереси в судах загальної юрисдикції, строк дії довіреності до 06 жовтня 2018 року (а.с. 123 т. 1). Проте зазначена довіреність не надає права ОСОБА_1 вести у суді справи від імені опікуна ОСОБА_3 в інтересах недієздатного ОСОБА_5 По-перше, зазначена довіреність була видана раніше, ніж ОСОБА_5 рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07.02.2017 року був визнаний недієздатним, а ОСОБА_3 призначений його опікуном. По-друге, довіреністю від 06.10.2015 рокуОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 представляти саме його інтереси, а не інтереси недієздатного ОСОБА_5 Приймаючи зазначену довіреність, суд не врахував, що у цій справі за позовом ОСОБА_5 ОСОБА_7, який видав ОСОБА_1 06.10.2015 рокудовіреність представляти саме його інтереси, не є стороною. У цій справі ОСОБА_3 діє як законний представник ОСОБА_5, а тому лише після призначення його опікуном, тобто після 20.02.2017 року, міг доручати ведення справи в суді в інтересах недієздатного іншим особам.

Доводи апеляційної скарги про те, що повноваження ОСОБА_1 на представництво інтересів ОСОБА_5 та його, ОСОБА_3, з часу призначення його опікуном, підтверджуються двома довіреностями, які є в матеріалах справи, є необґрунтованими, суперечать нормам як ст. 248 ЦК України, так і ст. 59 ЦПК України.

Повноваження ОСОБА_1 вести справу в суді в інтересах недієздатного ОСОБА_5 належним чином були оформлені лише 26 квітня 2018 року, коли саме ОСОБА_3, як опікуном, їй було доручено представляти інтереси його підопічного - недієздатного ОСОБА_5 (а.с. 143 т. 2).

Не перевіривши належним чином повноваження ОСОБА_1 діяти в інтересах недієздатного ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення позову ОСОБА_5 без розгляду у звязку із тим, що представник позивача залишив залу судового засідання.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали є підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, ухвала Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28.02.2018 року про залишення позовної заяви без розгляду, як така що постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 379, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу опікуна ОСОБА_3, який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2018 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_4 до Держави Україна, Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відновлення порушених, невизнаних конституційних прав на майно скасувати, справу направити для продовження розгляду до Словянського міськрайонного суду Донецької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Л.І. Соломаха

ОСОБА_8

ОСОБА_9

Повне судове рішення складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий суддя : Л.І. Соломаха