П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі :

Головуючого: Прокопчук Л.М.

Суддів Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

За участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Казанківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2018 року, постановлене в приміщенні того ж суду у складі судді Сябренко І.П., у цивільній справі (єдиний унікальний номер 478/1024/18, номер провадження 22-ц/812/444/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Обґрунтовувала свої вимоги наступним. З 05 вересня 2009 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який розірвано рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року. В період шлюбу ними за спільні кошти було придбано автомобіль марки Chevrolet, моделі Lacetti, номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску. В позасудовому порядку вирішити питання про поділ спільного майна виявилось неможливим, тому просила визнати спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя; виділити у її власність автомобіль марки Chevrolet, моделі Lacetti, номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску компенсувавши відповідачу за відступлення від рівності часток вартість 1/2 частки вказаного вище автомобіля; припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки Chevrolet, моделі Lacetti, номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску та стягнути з відповідача на її користь судові витрати (а.с. 2-3).

Рішення Казанківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Chevrolet, моделі Lacetti, номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску, який є спільною сумісною власністю подружжя, по 1/2 частці за кожним. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 704 грн. 80 коп.

Повернуто ОСОБА_1 40194 грн. з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, внесені нею 11 вересня 2018 року, згідно з квитанцією №57. (а.с. 84-89).

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі (а.с. 91-92).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач, належно повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив (а.с. 106).

Причина неявки в судове засідання представника відповідача судом визнана неповажною.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві, так згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 5 цього Кодексу).

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Вищенаведеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в частині поділу майна не відповідає, що вбачається з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 05 вересня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року було розірвано (а.с.8-9).

Від шлюбу дітей не мають.

Під час перебування сторін у шлюбі 11.11.2015 року ними було придбано автомобіль марки Chevrolet, моделі Lacetti, державний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, за ціною 57300 гривень, який був зареєстрований за позивачем (а.с.10).

Згідно звіту про оцінку транспортного засобу №18/06/2018/001 від 18 червня 2018 року ринкова вартість автомобіля марки Chevrolet, моделі Lacetti, державний номер НОМЕР_1 на дату оцінки складає 80388 грн. (а.с.12-18).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року (справа №6-2811цс15).

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Рішення суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та визначення ідеальних часток подружжя в цьому майні, сторонами не оспорено, тому в апеляційному порядку не переглядається.

З матеріалів справи вбачається, що предмет поділу - автомобіль є неподільною річчю і позивач ОСОБА_1 погоджується на його поділ шляхом виділення автомобіля у її власність із стягненням з неї відповідної грошової компенсації відповідачу за його частку у спільному майні та припиненням права власності відповідача на частку автомобіля.

Позивач ОСОБА_1 долучила до позову копію звіту про оцінку транспортного засобу №18/06/2018/001 від 18.06.2018 року (а.с.12-17), згідно з яким ринкова вартість автомобіля марки Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, становить 80388,00 грн., тобто відповідачу до виплати належить грошова компенсація у розмірі 40194 грн, що є вартістю його ? частки у праві власності на автомобіль. Вказана сума була внесена на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області згідно з квитанції №57.

Таким чином, позивач вчинила передбачені частиною п'ятою статті 71 СК України та ч.2 ст. 365 ЦК України дії щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (постанова ВСУ від 02.06.2014 у справі N 6-68цс14).

Верховний Суд України у постанові від 16.01.2012 у справі N 6-81цс11 звернув особливу увагу судів на те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК, з обов'язковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сім'ї, та попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом спору є неподільна річ (автомобіль), спільне володіння і користування ним є неможливим, оскільки між сторонами склалися неприязні відносини. Користуючись автомобілем більше року одноособово, відповідач не створює будь-яких передумов для можливості користування автомобілем позивачем, чим порушує її право власності. Доказів того, що припинення права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім'ї, останнім не надано. Надаючи документи про хворобу мами, відповідач у відзиві на позов посилався на те, вона за станом здоров'я два рази на місяць лікується в обласній лікарні, а тому йому потрібний автомобіль для власних цілей, але надані документи щодо стану здоров'я таких відомостей не містять, оскільки в них зазначено, що мати відповідача потребує нагляду лікаря за місцем проживання (а.с. 45).

Вимога щодо припинення права відповідача на частку у спільному майні позивачкою заявлена. Спірний автомобіль оформлено на ім'я позивача, право водія вона має з 2003 року.

Отже колегія суддів, приходить до висновку про те, що рішення суду в частині відмови в задоволені позову щодо припинення права власності на частку відповідача та визнання права власності на автомобіль за позивачкою слід скасувати як таке, що не відповідає обставинам справи, вимогам норм матеріального і процесуального права (п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України) та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Вирішуючи питання про розмір компенсації, апеляційний суд вважає за необхідне визначити його у 40194 грн., оскільки долученою до матеріалів справи позивачем копією звіту про №18/06/2018/001 від 18.06.2018 року (а.с.12-17), згідно з яким ринкова вартість автомобіля марки Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, становить 80388,00 грн., відповідно частка кожної із сторін у праві власності на автомобіль дорівнює 40194 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Казанківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2018 року скасувати в частині відмови у поділі автомобіля та ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю вимогу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Припинити право власності ОСОБА_2 на ? частку автомобіля марки Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

В порядку поділу автомобіля марки Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, грошову компенсацію за належну йому 1/2 частку у праві власності на автомобіль в розмірі 40194 грн. 00 коп., яка знаходиться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, внесені 11 вересня 2018 року, згідно з квитанцією №57.

В іншій частині рішення Казанківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення виготовлено 17.12.2018 року