Справа №: 343/1460/17
Провадження №: 2/0343/100/18
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Лицура І.М.

секретаря Бойків В.П.,

з участю адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивачів та заперечень відповідачів:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила постановити рішення, яким розділити спільне майно подружжя, визнати за нею право власності на ? ідеальну частку торгівельного павільйону по вул. Шевченка, 41-а в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області та на ? частку земельної ділянки по вул. Шевченка, 41 в с.Гериня площею 0,012 га, на якій зведений цей торговий павільйон, визнавши право власності на іншу частку за відповідачем, визнати за нею право власності на ? частку будівельних матеріалів, використаних під час будівництва житлового будинку по вул. Шевченка, 41 (колишня адреса вул. Шевченка, 39) в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області.Свої вимоги мотивувала тим, що в 1998 році між нею та відповідачем було укладено шлюб, під час якого 22.08.1999 року відповідачу було надано дозвіл на перебудову житлового будинку та господарських споруд згідно рішення Геринської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області № 57-8/99. Після цього вони збудували житловий будинок по вул. Шевченка, 41 в с.Гериня Долинського району, де проживають по даний час. Будівництво та реконструкцію житлового будинку по вул.Шевченка, 41 (колишня вул. Шевченка, 39) в с.Гериня вона здійснювала за рахунок власних коштів від підприємницької діяльності та коштів, що їй позичила її мати ОСОБА_5, які остання періодично переказувала з-за кордону, що підтверджується копіями платіжних документів Сітібанку (Іспанія) та розпискою від 26.08.2005 року, написаною в присутності відповідача на суму 12 000,00 євро, позикою на придбання автомобіля на суму 10 000,00 євро. Крім того, з 2010 року вона здійснює підприємницьку діяльність і з цією метою за місцем проживання їх сім»єю збудовано торговий павільйон (магазин продуктів харчування), вартістю 20 000,00 грн. Однак, сімейне життя між нею та відповідачем не склалося і вони вирішили припинити шлюбні відносини та поділити спільно нажите під час шлюбу майно.

Відповідач ОСОБА_4 подав заперечення на позов, в якому вказав, що позов ОСОБА_3 визнає частково, оскільки твердження позивачки про надання йому дозволу на перебудову житлового будинку та господарських споруд і в подальшому будівництво їх сімєю житлового будинку за адресою: вул. Шевченка, 41 в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області, не відповідає дійсності. Вказане будинковолодіння за цією адресою є власністю його матері ОСОБА_6, а йому лише було надано дозвіл на перебудову житлового будинку згідно рішення Геринської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області № 57-8/99, і жодних правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, крім запису в погосподарській книзі сільської ради, немає. Він виготовив будівельний паспорт, однак його мати згоди на виділення земельної ділянки під забудову не надавала, а тому правовстановлюючі документи на вказане домоволодіння не виготовлялися, тобто вказаний обєкт в експлуатацію не введений. Земельна ділянка, на якій знаходиться будинковолодіння, перебуває в користуванні ОСОБА_6 Таким чином, будинковолодіння та земельна ділянка за вказаною адресою не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і розподілу не підлягають. Що стосується торгового павільйону, то це дійсно спільно нажите нерухоме майно за час їхнього подружнього життя, тому він підлягає розподілу. Однак, позивачка вказала не все майно, що було ними придбано за час подружнього життя. Зокрема, вони в 2012 році придбали автомобіль «Peuqeot EXPERT», номерний знак AT 3579 ВІ, 2009 року випуску, за кошти в сумі 13 500 доларів США, який був оформлений на позивачку. Як йому стало відомо зі слів їх дітей, остання зазначений автомобіль вже продала.

ОСОБА_4 також подав до суду відзив на позовну заяву з уточненими позовними вимогами, в якому вказав, що позивачка стверджує про те, що житловий будинок не введений в експлуатацію та право власності на нього не зареєстроване, а тому поділу підлягають будівельні матеріали, використані під час його будівництва. Однак, інформація про те, що спірний житловий будинок не введений в експлуатацію та право власності на нього не зареєстроване, була відома ОСОБА_3 ще при подачі позовної заяви і вона могла долучити до матеріалів справи документи на будівельні матеріали, які використовувались для будівництва житлового будинку. Таким чином, позивачкою порушено порядок та строк подачі позовної заяви з уточненими позовними вимогами. При цьому вимога позивачки про визнання за нею право власності на ? будівельних матеріалів, використаних під час будівництва житлового будинку, до задоволення не підлягає, оскільки житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами рахується за його матірю ОСОБА_6 згідно записів у погосподарських книгах за 2018 рік, особовий рахунок № 03-0226-1. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 від 20.02.2018 року, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, площею 0,1173 га, кадастровий номер: :01:002:0491. За таких обставин, просив частково задоволити уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 та визнати за останньою право власності на ? ідеальну частку торгівельного павільйону, що знаходиться по вул. Шевченка, 41 в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області, а іншу частку за ним, в решті позовних вимог відмовити.

ОСОБА_4 також подав зустрічний позов до ОСОБА_3, в якому просив визнати автомобіль «Peuqeot EXPERT», номерний знак НОМЕР_1, 2009 року випуску, придбаний ним в 2012 році, обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що вони з дружиною в 2012 році придбали вказаний автомобіль за кошти в сумі 13500 доларів США, документи на який були оформлені на відповідачку. ОСОБА_3 забрала автомобіль з усіма належними на нього документами і, зі слів їх сина, продала. Відповідно до ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подано письмово. Однак, він ніякої згоди на відчуження автомобіля не надавав. За таких обставин просив його позов задовилити та визнати автомобіль «Peuqeot EXPERT», номерний знак AT 3579 ВІ, 2009 року випуску, обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні позивачка-відповідачка ОСОБА_3 повністю підтримала свої позовні вимоги, зіславшись на вищевикладені обставини. Просила розділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на ? ідеальну частку торгівельного павільйону по вул. Шевченка, 41-а в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області, на ? частку земельної ділянки по вул. Шевченка, 41 в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області, площею 0,012 га, на якій зведений вказаний торговий павільйон, визнавши право власності на іншу частку за відповідачем, а також визнати за нею право власності на ? частку будівельних матеріалів, використаних під час будівництва житлового будинку по вул. Шевченка, 41 (колишня адреса вул. Шевченка, 39) в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області, та стягнути з ОСОБА_4 на її користь судові витрати по справі. Зустрічні позовні вимоги не визнали та просила в їх задоволенні відмовити, оскільки вважає їх безпідставними.

Відповідач-позивач первісний позов ОСОБА_3 визнав частково та просив поділити між ними в рівних частках торгівельний павільйон, що знаходиться по вул. Шевченка, 41-а в с.Гериня, відмовивши позивачці в решті позову за безпідставністю позовних вимог. Свої зустрічні позовні вимоги підтримав повністю, просив визнати автомобіль «Peuqeot EXPERT», номерний знак НОМЕР_1, 2009 року випуску, обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Заяви та клопотання учасників справи, процесуальні дії:

Ухвалою суду від 29.08.2017 року відкрито провадження у справі.

13 вересня 2017 року судом постановлено ухвалу попереднього судового засідання та призначено справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя до розгляду по суті.

25 вересня 2017 року постановлено ухвалу про об»єднання в одне провадження зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

22 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 26.09.2017 року дане клопотання задоволено та призначено в справі будівельно-технічну експертизу.

ОСОБА_4 25.09.2017 року, 05.06.2018 року та 07.08.2018 року подавав до суду клопотання про витребування інформації з територіального сервісного центру 2642 регіонального сервісного центру Івано-Франківської області.

20 червня 2018 року та 07 серпня 2018 року судом постановлено ухвали, якими клопотання ОСОБА_4 задоволено та витребувано докази.

08 травня 2018 року ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про залучення її до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_6 в звязку з її безпідставністю.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05.10.2017 року.

Про те, що під час перебування в шлюбі відповідачу-позивачу ОСОБА_4 було надано дозвіл на перебудову житлового будинку та господарських споруд на старому місці на земельній ділянці площею 0,13 га за рахунок його користування в с.Гериня по вул. Шевченка, 39 Долинського району Івано-Франківської області, на підставі якого він виготовив будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, що виділена індивідуальному забудівнику від 11.11.1999 року № 179-42, свідчить рішення Геринської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 22 серпня 1999 року № 57-8/99 та копія вказаного будівельного паспорта (а.с. 6-14).

Згідно з довідкою № 1112, виданою Геринською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області 24.10.2018 року (а.с. 170), житловий будинок, будівництво якого відповідно до рішення сесії сільської ради від 22.08.1999 року № 57-8/1999 «Про надання дозволу на перебудову житлового будинку і господарських споруд» було розпочате ОСОБА_7, на даний час завершено, але в експлуатацію не введено. Старий житловий будинок, який належав ОСОБА_6, знесений і на його місці збудовано торговий павільйон, що належить ОСОБА_4

Даний факт підвердив допитаний в судовому засіданні в якості свідка сільський голова с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області ОСОБА_8, який вказав, що ОСОБА_4 на підставі рішення сесії Геринської сільської ради від 22.08.1999 року № 57-8/1999 є забудівником житлового будинку по вул. Шевченка, 41 (колишня адреса: вул. Шевченка, 39) в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області. Даний будинок давно збудовано, з 2004 року там зареєстрована сім»я ОСОБА_4, однак в експлуатацію він не введений. Цей будинок за ОСОБА_6 не числиться, оскільки належний їй старий житловий будинок, знесено після будівництва нового і на його місці споруджено торговий павільйон. Довідку № 294 від 13.09.2018 року замість нього підписала секретар сільської ради, але інформація в ній не відповідає дійсності. Земельна ділянка ОСОБА_4 під будівництво не виділялася.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.02.2010 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25271651 від 09.02.2010 року (а.с. 4,19), ОСОБА_4 на праві приватної власності належить торговий павільйон в с.Гериня по вул. Шевченка, 41-А Долинського району Івано-Франківської області. Підставою виникнення права власності є рішення виконавчого комітету Геринської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 30.12.2009 року № 57.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 909688 від 16.04.2013 року (а.с. 5) підтверджує, що відповідачу-позивачу ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться по вул. Шевченка, 41 в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області, площею 0,012 га, кадастровий номер: :01:002:0409.

Даний факт також підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 843115 від 11.12.2007 року (а.с. 20), з якого вбачається, що ОСОБА_4 є власником вказаної земельної ділянки на підставі договору дарування земельної ділянки від 05.09.2007 року, реєстровий № 3125.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 116621987 від 12.03.2018 року (а.с. 75), земельна ділянка з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться по вул. Шевченка, 41 в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області, площею 0,1173 га, кадастровий номер: :01:002:0491, належить на праві приватної власності ОСОБА_6

Відповідно до висновку № 0013/05-18 судової будівельно-технічної експертизи від 23.05.2018 року та додатків до неї (а.с. 79-89), дійсна ринкова вартість торгового павільйону, що знаходиться по вул. Шевченка, 41-А в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області, на момент проведення експертизи становить 69 401,00 грн.

Оцінка суду:

Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов підлягає до часткового, а зустрічний до повного задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст. 70 даного Кодексу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України від 16.12.2015 року по справі № 6-1109цс15, під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток подружжя, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч.2 статті 364 ЦК України).

Проаналізувавши вищенаведені докази, досліджені в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про те, що торговий павільйон, який знаходиться по вул. Шевченка, 41-А в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки він набутий ними під час шлюбу, а тому підлягає поділу в рівних частках і за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід визнати право власності по 1/2 ідеальній частці даного павільйону за кожним, задоволивши в цій частині первісний позов ОСОБА_3

Що стосується вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на ? ідеальну частку земельної ділянки по вул. Шевченка, 41-А в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області, площею 0,012 га, на якій зведений торговий павільйон, то дана вимога до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови № 11 від 21.12.2007 року роз'яснив, що до складу спільної сумісної власності подружжя не належить майно одного з подружжя, набуте ним до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Судом встановлено, що земельна ділянка з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться по вул. Шевченка, 41-А в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області, площею 0,012 га, кадастровий номер: :01:002:0409, належить відповідачу-позивачу ОСОБА_4 на підставі договору дарування земельної ділянки від 05.09.2007 року реєстровий № 3125, про що вказано в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 843115 від 11.12.2007 року (а.с. 20) та визнається сторонами.

За таких обставин, враховуючи, що вказане майно набуте ОСОБА_4 під час шлюбу на підставі договору дарування, воно є його приватною власністю і у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, до складу майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, не належить і поділу не підлягає.

При цьому суд вважає безпідставним посилання ОСОБА_3 на п. 18-2. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року зі змінами, внесеними Постановою Пленуму № 2 від 19.03.2010 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», оскільки в даному випадку будівля (торговий павільйон), що знаходиться на спірній земельній ділянці, в натурі не ділиться, а тільки виділяються її ідеальні частки.

Стосовно вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на ? частку будівельних матеріалів, використаних під час будівництва житлового будинку по вул. Шевченка, 41 (колишня адреса вул. Шевченка, 39) в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові № 6-47цс16 від 07.09.2016 року, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і підлягати поділу між ними.

В судовому засіданні встановлено, що сторонами по справі під час перебування в шлюбі збудовано житловий будинок по вул. Шевченка, 41 (колишня адреса: вул. Шевченка, 39) в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області на підставі рішення сесії Геринської сільської ради від 22.08.1999 року № 57-8/1999, яким ОСОБА_4 було надано дозвіл на перебудову житлового будинку по вул. Шевченка, 41 (колишня адреса: вул. Шевченка, 39) в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області, шляхом фактичного на будівництва нового будинку та знесення після його завершення старих будівель і споруд.

Факт будівництва вказаного будинку не заперечується сторонами по справі, підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8З та долученими фотоматеріалами (а.с. 50-53).

За таких, враховуючи, що вказаний житловий будинок фактично завершено будівництвом, однак, право власності на нього не зареєстровано, тобто з юридичної точки зору він не набув статусу житлового будинку, а є сукупністю будівельних матеріалів, суд вважає, що позов ОСОБА_3 в цій частині слід задоволити та визнати за нею та ОСОБА_4 в рівних частках по ? ідеальній частці за кожним право власності на будівельні матеріали, використані під час будівництва житлового будинку по вул. Шевченка, 41 (колишня адреса вул. Шевченка, 39) в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області.

При цьому суд вважає безпідставним твердження ОСОБА_4 про те, що співвласником вказаного незареєстрованого житлового будинку є також його мати ОСОБА_6, на земельній ділянці якої він збудований, оскільки встановлено, що дозвіл органу місцевого самоврядування на будівництво спірного будинку отримав ОСОБА_4, який виготовив будівельний паспорт та разом з дружиною проводив будівництво. Той факт, що земельна ділянка належить ОСОБА_6 і що на ній раніше знаходився належний їй старий житловий будинок, на думку суду, не дає їй права претендувати на новозбудований будинок, оскільки до числа співзабудівників вона включена не була, дозволу на будівництво не отримувала і будівництво не проводила. При цьому у відповідності до п. 4 рішення сесії Геринської сільської ради від 22.08.1999 року № 57-8/1999, яке є чинним і не скасовано, тобто правомірно, належний їй старий будинок після завершення будівництва нового знесено. Той факт, що збудований сторонами по справі та не зареєстрований у встановленому законом порядку житловий будинок знаходиться на належній ОСОБА_6 земельній ділянці на дане рішення не впливає, оскільки суд не визнає право власності на цей будинок, а тільки ділить спільне майно подружжя будівельні матеріали, що були використані під час його будівництва.

Також судом встановлено, що в період шлюбу сторонами по справі було придбано автомобіль «Peuqeot EXPERT», номерний знак НОМЕР_1, 2009 року випуску.

Як вбачається з договору комісії № 1596 18 липня 2017 року та договору купівлі-продажу транспортного засобу від 18.07.2017 року (а.с. 144-145, 150-151), ОСОБА_3 продала вказаний транспортний засіб ОСОБА_9 за 48 993,00 грн.

За таких обставин суд вважає, що заявлений ОСОБА_4 зустрічний позов слід задоволити та визнати автомобіль «Peuqeot EXPERT», номерний знак НОМЕР_1, 2009 року випуску, приданий в 2012 році, обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки він був придбаний ними під час перебування в шлюбі.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Інших позовних вимог крім визнання вищевказаного автомобіля обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 не заявляв.

При цьому суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_3 на те, що спірний автомобіль було придбано виключного за її особисті кошти, отримані від підприємницької діяльності і він належав тільки їй як суб»єкту підприємницької діяльності, а тому не може бути визнаний об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вони є голослівними та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.

Крім того, вони суперечать рішенню Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, в якому вказано, що положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, згідно з якою у разі часткового здоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. До судових витрат в даній справі належить судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу та витрати на проведення експертизи.

Як вбачається з квитанції № 135528 від 06.11.2017 року (а.с. 94), вартість проведеної в даній справі судової будівельно-технічної експертизи становить 7000,00 грн., а тому половину даної суми відповідно до задоволених вимог первісного позову слід стягнути з відповідача-позивача ОСОБА_4 на користь позивачки-відповідачки ОСОБА_3

Згідно з квитанцією адвоката ОСОБА_1 від 02.06.2018 року (а.с. 95) ОСОБА_3 сплатила за надання їй правничої допомоги 3500,00 грн., а згідно з квитанцією № 10008/161 ПАТ «Ощадбанк» від 29.08.2017 року - 700,00 грн. судового збору.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути відшкодування вказаних витрат пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто половину від сплачених сум.

Також з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 слід стягнути 640,00 грн. відшкодування сплаченого ним судового збору з подання зустрічного позову, оскільки цей позов задоволено повністю,

На підставі наведеного, ст.ст. 57,60-63,70,71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 321,331,356,368,372 Цивільного кодексу України, рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року зі змінами, внесеними Постановою Пленуму № 2 від 19.03.2010 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Первісний позов задоволити частково.

Поділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності в рівних частках по 1/2 ідеальній частці за кожним на торговий павільйон по вул. Шевченка, 41-А в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області, вартістю 69 401,00 грн. та на будівельні матеріали, використані під час будівництва житлового будинку по вул. Шевченка, 41 (колишня адреса вул. Шевченка, 39) в с.Гериня Долинського району Івано-Франківської області.

В решті вимог за первісним позовом відмовити в зв»язку з їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 350,00 (триста пятдесят) гривень відшкодування сплаченого нею судового збору, 1750,00 (одну тисячу сімсот пятдесят) гривень відшкодування витрат на правову допомогу та 3500,00 (три тисячі пятсот) гривень витрат на проведення експертизи.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволити та визнати автомобіль «Peuqeot EXPERT», номерний знак НОМЕР_1, 2009 року випуску, придбаний в 2012 році, обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 640,00 (шістсот сорок) гривень відшкодування сплаченого ним судового збору,

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення..

Позивачка-відповідачка: ОСОБА_3, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_2, паспорт серії

Відповідач-позивач: ОСОБА_4, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_3, паспорт серії СЕ номер: 232905, виданий Долинським РВ УМВС в Івано-Франківській області 15.05.2003 року.

Суддя: