Справа №495/6736/17
Провадження №2/522/56/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Домусчі Л.В.

за участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі Приморського районного суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06.09.2017 року звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, за яким просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.11.2008 року. Від шлюбу у них є неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської з ОСОБА_2 стягнуто на корить позивачки аліменти на утримання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця. Виконавчий лист за зазначеним рішенням пред'явлений до виконання до відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції. Станом на 21.08.2017 рік у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в розмірі 11 014,40 грн. З народження сина та й до теперішнього часу позивачка піклується про стан його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, всіляко сприяє здобуттям освіти, готує до самостійного життя та повністю утримує його. Весь цей час відповідач не дбає про дитину, не цікавиться його здоров'ям, не приймає участі у вихованні сина, не піклується про його духовний та фізичний стан, взагалі не переймається його життям. З 2010 року по 31.05.2017 року ОСОБА_3 був вихованцем КЗ «НВК «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І ступеня» ім.С.О.Морозової». Також ОСОБА_3 являється вихованцем ансамблю народного танцю «Барвінок» та вихованцем музично-драматичної студії «Теремок». За весь час до зазначених навчальних закладів відповідач жодного разу не з'являвся та не виявляв зацікавленості навчанням, поведінкою та творчим розвитком дитини. З моменту розірвання шлюбу та до теперішнього часу відповідач жодного разу не завітав для зустрічі та спілкування з сином за адресою їх мешкання. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, у зв'язку з чим звернулася до суду з зазначеним позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.09.2017 року провадження у справі відкрито.

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 05.10.2017 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований з 09.09.2010 року за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.11.2017 року зазначену справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси.

04.01.2018 року зазначена справа надійшла до Приморського районного суду м.Одеси та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена на суддю Домусчі Л.В.

Ухвалою суду від 10.01.2018 року прийнята до провадження та призначена до розгляду у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання на 26.02.2018 року.

26.02.218 року суддя перебувала у відрядженні, у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 02.04.2018 року.

У зв'язку із знаходженням судді у відпустці з 26.03.2018 року по 05.04.2018 року, розгляд справи призначений на 02.04.2018 року відкладено на 04.05.2018 року.

12.04.2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, відповідно до якого просив витребувати у виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування, висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3

У підготовче засідання призначене на 04.05.2018 року учасники справи не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від Органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвалою суду від 04.05.2018 року зобов'язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Розгляд справи відкладено на 04.07.2018 року.

У підготовче засідання призначене на 04.07.2018 року з'явився представник позивачки - адвокат ОСОБА_4 Інші учасники справи у підготовче засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, проводити підготовче засідання у відсутності відповідача ОСОБА_2 та представника третьої особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради.

У судовому засіданні представник позивачки надав суду лист органу опіки та піклування, з якого вбачається, що виконати ухвалу суду від 04.05.2018 року не є можливим, у зв'язку з тим, що їм не відомо місце проживання відповідача, та зазначив, що їм відомо, що відповідач виїхав до Ізраїлю десь два роки тому, у зв'язку з чим просив витребувати з Державної прикордонної служби інформацію щодо перетину державного кордону України ОСОБА_2 Далі пояснив, що мають номер телефону відповідача, але він там має статус біженця, а тому не має змоги піти до нотаріуса та скласти заяву про визнання позову.

Ухвалою суду від 04.07.2018 року витребувано від Державної прикордонної служби України (01601, м.Київ, вул.Володимирська, буд.26) інформацію щодо перетину державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 (ОСОБА_2 - ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_3 у період з 01.01.2016 року по день виконання ухвали.

Розгляд справи відкладено на 19.09.2018 року.

06.08.2018 року з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на адресу суду надійшла інформація щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_2 в січні 2017р..

У підготовче засідання 19.09.2018 року з'явився представник позивачки - адвокат ОСОБА_4, надав суду письмову заяву, яка надійшла від відповідача на адресу позивачки, в якій зазначено, що він позов ОСОБА_1 щодо позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_3 визнає, просив задовольнити, справу просив слухати за його відсутністю. Зазначену заяву просив долучити до матеріалів справи.

Суд, не виходячи з нарадчої кімнати, на місці ухвалив, прийняти від представника позивача письмову заяву від імені відповідача від 29.07.2018 року з конвертом про визнання позову.

У підготовче засідання з'явилася представник орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Бабич Т.В., надала суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд, не виходячи з нарадчої кімнати, на місці ухвалив, долучити до справи висновок виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради як органу опіки та піклування від 29.08.2018 року, копії відповіді з Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області від 11.06.2018 року, копію акту обстеження умов проживання від 25.06.2018 року, копію відповіді з Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області від 21.05.2018 року.

Ухвалою суду від 19.09.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 24.10.2018 року.

22.10.2018 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 щодо визнання позову ОСОБА_1 про визнання його позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_3, в якій також просив позов ОСОБА_1 задовольнити, справу слухати за його відсутністю.

З 23.10.2018 року по 29.10.2018 року суддя перебувала у відпустці, у зв'язку з чим розгляд справи призначений на 24.10.2018 року відкладено на 04.12.2018 року.

У судове засідання представник позивачка ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з'явилися, представником позивачки - адвокатом ОСОБА_4 надано заяву щодо розгляду справи за його відсутністю.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява щодо визнання позову та розгляду справи за його відсутністю.

Представник орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради у судове засідання не з'явився, судом заслухана думка представника третьої особи у попередньому засіданні, також в матеріалах справи міститься висновок щодо доцільності та в інтересах дитини позбавлення відповідача ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим, датою складення цього судового рішення є 14 грудня 2018 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.11.2008 року (а.с.5).

Від шлюбу у сторін є неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з позивачкою, та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою №268 за 2017 рік (а.с.7).

Відповідач матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської з ОСОБА_2 стягнуто на корить позивачки аліменти на утримання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця. Виконавчий лист за зазначеним рішенням пред'явлений до виконання до відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції. Станом на 21.08.2017 рік у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в розмірі 11 014,40 грн. (а.с.10)

Судом встановлено, що з народження сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. і до теперішнього часу позивачка піклується про стан його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, всіляко сприяє здобуттям освіти, готує до самостійного життя та повністю утримує його. Весь цей час відповідач не дбає про дитину, не цікавиться його здоров'ям, не приймає участі у вихованні сина, не піклується про його духовний та фізичний стан, взагалі не переймається його життям.

З відповіді КЗ «НВК «Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітня школа І ступеня» ім.С.О.Морозової від 22.08.2017 року вбачається, що з 2010 року по 31.05.2017 року ОСОБА_3 був вихованцем КЗ «НВК «Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітня школа І ступеня» ім.С.О.Морозової» (а.с.12).

З відповідей КЗ «Міський центр дитячої творчості» від 22.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 являється вихованцем ансамблю народного танцю «Барвінок» та вихованцем музично-драматичної студії «Теремок» (а.с.8,9).

За весь час до зазначених навчальних закладів відповідач жодного разу не з'являвся та не виявляв зацікавленості навчанням, поведінкою та творчим розвитком дитини.

З моменту розірвання шлюбу та до теперішнього часу відповідач жодного разу не завітав для зустрічі та спілкування з сином за адресою їх мешкання.

Як вбачається з позову, пояснень позивачки, батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку дитини, не проявляє щодо нього батьківської турботи та уваги, не цікавиться його життям, проживає в іншій державі.

Відповідачем надано суду письмову заяву від 22.10.2018р. , в якій не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. №3, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

У матеріалах справи наявний висновок виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування за №02/11-29-2983/1977 від 29.09.2018 року, згідно якого визначено доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно його сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також у висновку зазначено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 19.11.2008 року. Відповідно акту обстеження умов проживання від 25.06.2018 року, малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 та її чоловіком, ОСОБА_6, який виховує ОСОБА_3 з чотирьох років та якого дитина називає «батьком». Для малолітнього створено необхідні для проживання та розвитку умови.

За інформацією Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області від 31.05.2018 року заборгованість по аліментах боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, сина ОСОБА_3, станом на 31.05.2018 року складає в сумі 21 875,15 грн.

Згідно інформації Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 16.06.2018 року вбачається, що встановити місце проживання ОСОБА_2 не представилося можливим. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білгород-Дністровської ради розглянуто адресовану до Приморського районного суду м.Одеси заяву ОСОБА_2, в якій він позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. З огляду на викладене, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білгород-Дністровської міської ради дійшла до висновку, що ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не приймає участь у вихованні та утриманні, розвитку власного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно свідоцтва про народження (а.с.6), позивачка є матір'ю малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, опікуються за ним, а відповідач, який є батьком, який як встановлено судом, не виконує свої батьківські обов'язки відносно своєї дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»).

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров'я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз'яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що батько дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, вихованням та утриманням своєї дитини не займається, життям та здоров'ям неповнолітнього не цікавиться.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування своїми обов'язками відносно дитини.

Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 у відношенні його малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки останній не виконує своїх батьківських обов'язків та свідомо відмовився від такого права.

Відповідно до ст.1 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

З наведеного вище, суд вважає позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись п.1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.51 Конституції України, ст.ст.141, 150, 157, 164, 165, 180-184, 192 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», ст.ст.2, 4, 12, 13, 43-44, 49, 64, 76-81, 82, 83, 90, 95, 133, 141, 223, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 67701, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Б.-Дністровським РВ Одеської області 14.01.2000 року), третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради (місцезнаходження: 67701, Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул.Михайлівська, 56), про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 (місце реєстрації: АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Б.-Дністровським РВ Одеської області 14.01.2000 року батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 (місце реєстрації: АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Б.-Дністровським РВ Одеської області 14.01.2000 року) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 67701, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 14.12.2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В.