Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2818/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12.11.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого - судді Надопта А.А., секретаря судового засідання- Онисько С.С., розглянувши у судовому засіданні в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Виноградівська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Виноградівська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_3 на підставі Договору міни від 02.09.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори.

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача, який з 2015 року виїхав в Росію і по місцю своєї реєстрації не проживає. Добровільно знятися з реєстрації в житловому будинку позивача не бажає, останнє відоме позивачу місце проживання відповідача ОСОБА_2 та одночасно місце його реєстрації - житловий будинок позивача - його батька ОСОБА_1, розташований в АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_3 є внуком позивача, який вже понад рік як виїхав в Угорщину, де постійно проживає. Добровільно знятися з реєстрації в житловому будинку позивача не бажає, останнє відоме позивачу місце проживання відповідача ОСОБА_3 та одночасно місце його реєстрації - житловий будинок позивача - його діда ОСОБА_1, розташований в АДРЕСА_1 Останнє відоме місце проживання відповідача ОСОБА_3 згідно довідки Виноградівської міської ради № 3810 від 31.08.2017 року є АДРЕСА_2

Факт реєстрації відповідачів - сина та внука позивача, які тривалий час фактично не проживають в житловому будинку позивача, створює перешкоди у реалізації прав позивача як власника, а саме - раніше для оформлення субсидії він кожного разу змушений був звертатись до депутата його округу в Виноградівській міській раді для складення в присутності свідків відповідного акту щодо фактичної кількості проживаючих осіб за вказаною адресою, однак цього року змінилися правила оформлення субсидії і такі акти вже не приймаються до уваги при оформленні субсидії, а тому фактично на даний час через реєстрацію непроживаючих в будинку відповідачів позивач може втратити субсидію, яка для позивача є суттєвим з матеріальної сторони, оскільки він являється пенсіонером і його пенсії без субсидії на оплату комунальних послуг та прожиття не вистачить.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»явився, однак подав письмов заяву про розгляд справи за його відсутності та просив суд справу розглянути за його відсутності та про те, що вимоги заявленого позову підтримує.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, у судове засідання повторно не з'явилися, хоча були належним чином повідомленими про час та місце розгляду даної справи, судовою повісткою, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Представник третьої особи без самостійних вимог- Виноградівської міської ради, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_3 на підставі Договору міни від 02.09.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори.

У зв'язку з наявними розбіжностями у вище вказаному договорі міни та даними паспорту позивача власник будинку змушений був звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу і рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.07.2013 року було встановлено факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, правовстановлюючого документу на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_4 - договору міни від 02.09.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори, виданого на ім'я ОСОБА_2 (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача, який з 2015 року виїхав в Росію і по місцю своєї реєстрації не проживає. Добровільно знятися з реєстрації в житловому будинку позивача не бажає, останнє відоме позивачу місце проживання відповідача ОСОБА_2 та одночасно місце його реєстрації - житловий будинок позивача - його батька ОСОБА_1, розташований в АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_3 є внуком позивача, який вже понад рік як виїхав в Угорщину, де постійно проживає. Добровільно знятися з реєстрації в житловому будинку позивача не бажає, останнє відоме позивачу місце проживання відповідача ОСОБА_3 та одночасно місце його реєстрації - житловий будинок позивача - його діда ОСОБА_1, розташований в АДРЕСА_1 Останнє відоме місце проживання відповідача ОСОБА_3 згідно довідки Виноградівської міської ради № 3810 від 31.08.2017 року є АДРЕСА_2

Факт реєстрації відповідачів - сина та внука позивача, які тривалий час фактично не проживають в житловому будинку позивача, створює перешкоди у реалізації прав позивача як власника, а саме - раніше для оформлення субсидії він кожного разу змушений був звертатись до депутата його округу в Виноградівській міській раді для складення в присутності свідків відповідного акту щодо фактичної кількості проживаючих осіб за вказаною адресою, однак цього року змінилися правила оформлення субсидії і такі акти вже не приймаються до уваги при оформленні субсидії, а тому фактично на даний час через реєстрацію непроживаючих в будинку відповідачів позивач може втратити субсидію, яка для позивача є суттєвим з матеріальної сторони, оскільки він являється пенсіонером і його пенсії без субсидії на оплату комунальних послуг та прожиття не вистачить.

Відповідно до рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07.10.2013 року раніше позивач вже звертався до суду із позовом про визнання ряду осіб такими, що втратили право на користування його житловим будинком, в тому числі й матері відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, позов судом було задоволено (а.с.19-20).

Згідно приписів ч. 1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.386 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України таст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін. Згідно положень ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи наведене суд застосовує правову позиції висловлену Верховним Судом України в постанові № 6-158цс14 від 05 листопада 2014 року: «Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.»

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України (у редакції ЗУ № 2147 від 03.10.2017 року), суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Виноградівська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням-задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5) п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Дата складення повного судового рішення 12 листопада 2018 року.

ГоловуючийА. А. Надопта