Справа№592/8955/16-ц
Провадження №2/592/122/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі: головуючого судді Алфьорова А.М., за участю секретаря Літовченко С.М., представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним (нікчемним), -

В С Т А Н О В И В:

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.07.2015 р. помер його брат ОСОБА_6, після смерті якого відрилася спадщина на його майно. Після смерті брата йому стало відомо, що за життя ОСОБА_6 склав заповіт зареєстрований у реєстрі № 338 від 23.06.2014 р. посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за умовами якого все належне ОСОБА_6 майно заповів у рівних частинах йому та відповідачу, однак він вважає заповіт не дійсним. У заповіті зазначено, що він укладений у приміщенні приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5, однак у цей час ОСОБА_6 у приміщенні нотаріуса не перебував, оскільки знаходився у своєму будинку та не міг пересуватися містом через похилий вік та поганий стан здоровя. Таким чином, заповіт зареєстрований та складений без участі заповідача за цим заповітом. Вказаний заповіт підписаний нібито за дорученням ОСОБА_6 іншою особою, однак останній такого доручення третій особі не надавав, оскільки у приміщенні нотаріуса не перебував. Вказаний заповіт не є складеним ОСОБА_6, не є його розпорядженням на випадок власної смерті, а отже, не відповідає його волі. Разом з тим, слід зазначити, що відповідач ОСОБА_3, якому за нібито заповітом заповідається половина майна, що належала ОСОБА_6, не перебував у родинних стосунках з останнім, не проживав разом з ним, не дбав про нього та не підтримував близьких приятельських чи дружніх стосунків. Знайомими відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були лише тому, що проживали неподалік один від одного, однак враховуючи різницю у віці та фізичний стан ОСОБА_6 вони фактично не спілкувались. Крім того, під час реєстрації заповіту нотаріусом було допущено описку у посвідчу вальному написі нотаріуса, що також ставить під сумнів законність вказаного заповіту.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечувала.

Третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася, надала письмові пояснення та просила розглянути без її участі. З пояснень нотаріуса вбачається, що ОСОБА_6 зявився до неї у контору у супроводі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Дотримуючись вимоги щодо таємниці вчинюваних нотаріальних дій, на її прохання, всі залишили її кабінет, крім заповідача ОСОБА_6 Встановивши особу за його паспортом, упевнившись у дієздатності заповідача та зясувавши дійсне його волевиявлення, шляхом бесіди з ним, вона пояснила йому, що для посвідчення заповіту необхідно запросити свідків, оскільки заповідач не міг самостійно прочитати заповіт вголос. На запитання «чи зможе він власноручно підписати заповіт», заповідач покивав головою негативно. Таким чином, з нею було встановлено, що ОСОБА_6 ні прочитати, ні підписати та написати своє прізвище імя та по батькові не зможе, а тим паче написати фразу перед своїм підписом, про те, що текст заповіту ним прочитаний уголос у власноручно підписано, нею було розяснено ОСОБА_6, про те, що в таких випадках, відповідно до норм ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій, за його дорученням, повинна підписувати інша особа та в присутності не менше ніж двох свідків. Пізніше, усвідомившись у дійсних намірах ОСОБА_6, вона запросила свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та особу, яка могла на його прохання та за його дорученням підписатися ОСОБА_9, попередивши вказаних осіб про вчинення нотаріальної дії, а саме посвідчення заповіту та нотаріальну таємницю заповіту. Коли зайшли свідки та особа, яка підписувалась за заповідача, вона запитала у ОСОБА_6 чи знає він запрошених осіб, на що останній головою, що так. Вказані особи були ознайомлені нею з вимогами закону щодо посвідчення заповіту, щодо причини їх запрошення та відповідальності ,яку вони несуть у звязку з цим. Заповіт зачитали вголос ОСОБА_7 та ОСОБА_8, на що ОСОБА_6 кивав головою, що розуміє, з заповітом він погодився і зазначила, що він відповідає його волевиявленню та в свою чергу, у звязку з тим, що він не міг власноручно його підписати, був підписаний на його прохання за його дорученням та в його присутності ОСОБА_10, після цього заповіт у її та заповідача присутності був підписаний свідками. Виходячи з вищевикладеного, можна стверджувати, що посилання позивача, що заповідача не було у неї у конторі є безпідставними та не правдивими, а також твердження ОСОБА_1 про те, що він не знав про посвідчення заповіту також не заслуговують на увагу.

Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.07.2015 р. помер ОСОБА_6 рідний брат позивача ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на все належне йому за життя майно.

Згідно заповіту № 338 від 23.06.2014 р. посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5 ОСОБА_6 заповів все належне йому за життя майно у рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» розяснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння).

Відповідно до ч. 2 ст. 1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Оскільки заповіт підлягає посвідченню нотаріусом (ч. 3 ст. 1247 ЦК), практично виключається порушення вимоги ч. 2 ст. 1234 ЦК про здійснення права на заповіт особисто. Але навіть пряме зазначення в ч. 2 ст. 1234 ЦК про заборону вчинення заповіту через представника не є підставою для визнання цього правочину нікчемним, оскільки ч. 2 ст. 1234 ЦК не встановлює прямо правила про нікчемність заповіту, вчиненого з порушенням ст. 1234 ЦК. Підставою недійсності (нікчемності) заповіту, вчиненого через представника, є ч. 1 ст. 1257 ЦК.

Як вбачається з тексту заповіту та з письмових пояснень нотаріуса, разом із заповідачем ОСОБА_6, у приміщенні нотаріуса знаходились позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3, а при складанні заповіту свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, рукоприкладач ОСОБА_9

Присутність цих осіб, доводять той факт, що заповіт був складений за участю заповідача, а також спростовують необґрунтовані припущення позивача, що в день складання заповіту ОСОБА_6 перебував за місцем свого проживання та нотаріуса не відвідував.

Відповідно до п. 1.8 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 р. № 296/5, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Тобто за даною нормою, маючи якусь обєктивну причину не підписувати заповіт, заповідач має право доручити його підписання іншій людині. Закон не наводить виключного переліку таких причин, тобто такими причинами може бути і тимчасове погане самопочуття людини у даний конкретний момент. Це право особи не може бути обмеженим, оскільки в іншому разі заповідачем не може бути реалізоване його право розпорядитись власним майном на випадок смерті.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. заповідач, зокрема, має право призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами, сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Таким чином, право заповідача на позбавлення спадкоємців є абсолютним цивільним правом, яке не залежить від жодних умов.

В той же час, померлий ОСОБА_6 у своєму заповіті не позбавив позивача права на спадщину, а навпаки все своє майно у рівних частках він поділив між позивачем та відповідачем.

Стаття 1257 ЦК України визначає підстави визначення заповіту недійсним (нікчемним), а саме складення його особою, яка не мала на це права, порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Наявність описки, про яку зазначає позивач у позові, не призводить до не чинності заповіту або його нікчемності, оскільки дописки чи виправлення, зроблені у тексті посвідчувального напису, застерігаються нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчу вального напису і скріплюються його підписом і печаткою із зазначенням дати.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстави для визнання заповіту недійсним (нікчемним) відсутні, тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263, 264 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним (нікчемним) відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд міста Суми шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.М. Алфьоров