Справа № 274/2070/18
Провадження № 2/0274/1667/18
Рішення

Іменем України

08.11.2018 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі : головуючого - судді Вдовиченко Т.М., при секретарі Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Масловського Віліка Тофілєвича до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в особі законного представника ОСОБА_1, третя особа - орган опіки і піклування Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

В с т а н о в и в :

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд визнати такими, що втратили право користування житловим будинком № 55 по вул. Романа Абрамова в м. Бердичеві, Житомирської області , ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку № 55 по вул. Романа Абрамова в м. Бердичеві Житомирської області. Вказана нерухомість належить йому на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 24.06.2011 року. В серпні 2013 року на прохання своєї племінниці ОСОБА_3 він зареєстрував в своєму будинку її чоловіка ОСОБА_1 17.11.2015 року відповідач ОСОБА_1 без його відома та дозволу зареєстрував свого малолітнього сина ОСОБА_2, 21.10.2015 року в належному йому будинку. Відповідачі у належному йому будинку ніколи не проживали. Факт реєстрації відповідачів в належному йому будинку заважає повноцінно ним користуватися та розпоряджатися, змушує нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.04.2018 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач звернувся до суду з письмовою заявою в якій вказав, що позов підтримує повністю, просить справу розглянути в його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 та законний представник малолітнього ОСОБА_2, - ОСОБА_1, у встановлений судом строк, відзиву на позовну заяву не надали, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися за зареєстрованою адресою проживання, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Від представника третьої особи - органу опіки та піклування Бердичівської міської ради Житомирської області надійшло письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності, не заперечили проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно) , яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як передбачено ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Судом встановлено, що позивач є власником будинку № 55 по вул. Романа Абрамова ( 60-річчя СРСР) в м. Бердичеві Житомирської області, на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 24 червня 2011 року. ( а.с. 4-6).

Згідно копії будинкової книги в будинку № 55 по вул. Романа Абрамова в м. Бердичеві прописані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 7-8).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Бердичівської міської ради Житомирської області від 23.10.2018 року, встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_3, батьки малолітнього ОСОБА_2, фактично проживають за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3, де є умови для проживання дитини, пояснили, що ніколи не проживали ІНФОРМАЦІЯ_4, не заперечили щодо визнання малолітнього сина таким, що втратив право користування житлом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи , яка не досягла десяти років , є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з батьками за адресою : АДРЕСА_1, місце проживання матері дитини зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_5. За таких обставин орган опіки та піклування Бердичівської міської ради прийшов до висновку про доцільність визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою : вул. Романа Абрамова, 55 в м. Бердичеві.

Конституцією України(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,386 ЦК України.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Об"єктом власності особи може бути, зокрема,- житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідачі будинком не користуються, з позивачем у будь-які відносини щодо користування його майном не вступали.

За змістом ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Як вбачається із приписів ч. 1, 2 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Оскільки відповідачі за вказаною адресою ніколи не проживали , не є членами сім"ї позивача, не прагнули досягти з позивачем угоди про встановлення сервітуту і не вживали заходів щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, суд вважає що права позивача, як власника приміщення, порушуються та підлягають захисту.

Згідно до ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням , про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що відповідачі без поважних причини не проживають за місцем своєї реєстрації понад сім років, а тому вони мають бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою : вулиця Романа Абрамова будинок № 55 в м. Бердичеві Житомирської області.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_1, на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., оскільки ухвалою суду від 02.05.2018 року позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду із зазначеним вище позовом ( а.с. 16).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316,317,319, 401, 403 ЦК України, ст. ст. 12,13,81,141,259,263-265,268,354 ЦПК УКраїни, суд,-

В и р і ш и в :

Позовні вимоги Масловського Віліка Тофілєвича до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в особі законного представника ОСОБА_1, третя особа - орган опіки і піклування Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком № 55 по вул. Романа Абрамова в м. Бердичеві Житомирської області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий : Т.М. Вдовиченко