Єдиний унікальний номер 237/3317/17
Номер провадження 22-ц/4804/159/18
Головуючий у 1-й інстанції Медведський М.Д.
Суддя - доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мальцевої Є.Є., Принцевської В.П.

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 25 травня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

10 серпня 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк» (нова назва Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк», надалі АТ КБ «Приват Банк») звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 3800,00 грн. відповідно до договору б/н від 04.08.2011 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши заяву, позичальник висловила свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Банк взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі, а відповідач ні. Станом на 30.06.2017 року відповідач має заборгованість у розмірі 58419,18грн., яка складається з наступного: 2554,48грн. - заборгованість за кредитом, 48406,64грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4200,00грн. - заборгованість по пені та комісії, 500грн. - штраф (фіксована частина) та 2758,06грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 58419,18грн., яку остання у добровільному порядку сплатити відмовилась.

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 25 травня 2018 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж відповідачем було здійснено 25 липня 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 10 серпня 2017 року, тобто за межами трьох років, а тому позивач пропустив строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, про застосування якого просив відповідач.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Скаргу мотивовано тим, що відповідачем останній платіж по погашенню кредиту було здійснено 25 липня 2014 року у розмірі 100 грн., отже строк позовної давності був перерваний та почався знову. Крім того суд першої інстанції ототожнив поняття « договору» та «платіжної карти», що є різними поняттями. Закінчення строку дії картки не свідчить про припинення договірних відносин між банком та відповідачем. Позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності та надав усі належні докази по справі.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Малервейн М.С. підтримала доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду відповідач не з'явилася, у відзиві на позов просила справу розглянути без її участі, апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх не обґрунтованими та такими, що в повній мірі не відповідають обставинам справи.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

З матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено кредитний договір без номера, який складається з Анкети-заяви останнього, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку.

На підставі даного договору, відповідач отримав кредит у сумі 3800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачем було отримано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 06/15 року. (а.с.100)

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, так як термін дії катки тривав до червня 2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом 10.08.2017 року, тобто в межах трирічного строку. Позовна давність щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не після несплати чергового платежу.

Тарифами банку, які є складовою кредитного договору, укладеного між сторонами передбачено, що строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця наступного за звітним. (а.с.8)

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього зобов'язання, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожним платежем починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказана правова позиція висловлена ВСУ в постановах від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14 та від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс15.

Як наслідок колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що позивач не втратив права на стягнення суми кредиту в розмірі 2554,48грн. та заборгованості по відсотках в межах строку позовної давності за період з 10.08.2014 року.

Щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку апеляційний суд виходить з такого.

Згідно Тарифів банку, базова процентна ставка в місяць(нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів в році) складає 2,5% (30,00% річних).( а.с.7)

Починаючи з 1 вересня 2014 року банк збільшив відсоткову ставку за даним кредитним договором з 30,00% до 34,80% та з 1 квітня 2015 року збільшив до 43,20%.(а.с.5)

Посилання позивача на п.1.1.3.2.3. Умов і Правил надання банківських послуг, що банк має право проводити зміну тарифів а також інших умов обслуговування рахунків, а саме відсотків - недоречне. Застосовуючи такі зміни банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту(кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін поінформувати клієнта. Якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно положень ст..1056-1 ЦК України встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Позиція, що фіксована процентна ставка не може бути збільшена банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною закріплена в Законі України від 12 грудня 2008 року №661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 09.02 1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо) дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, реєстроване поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

З огляду на вказане, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Належних доказів інформування ОСОБА_2 про підвищення відсоткової ставки банк суду не надав, а тому вважати, що позивач провів підвищення процентної ставки у відповідності до визначеної договором процедури не можна.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають відсотки за користування кредитними коштами в межах дії кредитного договору з 10 серпня 2014 року по 30 червня 2015 року за базовою відсотковою ставкою у розмірі 30,00% річних в сумі 689,71грн.(2554,48грн.(тіло кредиту) х 30% : 360(кількість днів в році) х 324(кількість днів прострочення погашення боргу) :100)

Стосовно нарахування відсотків за період з 01 липня 2015 року по 30 червня 2017 року колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Кредитним договором, укладеним між сторонами не встановлено розмір процентів після спливу строку його дії, тому такий розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16 та від 08 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16.

Оскільки строк дії кредитного договору відповідає строку дії платіжної картки, який сплив 30 червня 2015 року, то розмір відсотків за користування кредитом з 01 липня 2015 року по 30 червня 2017 року обчислюється на рівні облікової ставки Національного банку України від суми тіла кредиту 2554,48 грн. та складає за цей період 587,07грн.(2554,48грн. х 58(днів) х30%) + (2554,48грн. х 27(днів) х 27%) + (2554,48грн. х 209(днів) х 22%) + (2554,48грн. х 34(днів) х19%) +(2554,48грн. х 26(днів) х 18%) + (2554,48грн. х 6(днів) х 16,5%)

Місцевий суд не встановивши фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, а саме строк дії договору (кінцевий термін повернення кредитних коштів), укладеного між сторонами, ухвалив помилкове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування ним за період з 10 серпня 2014року у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності.

Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2554,48 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 10 серпня 2014 року в сумі 689,71 грн. за базовою відсотковою ставкою, а також з 01 липня 2015 року по 30 червня 2017 року в сумі 587,07 грн. за обліковою ставкою Національного банку України.

Крім того, поза увагою місцевого суду залишилися вимоги статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно з якою на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Встановлено, що нарахування штрафних санкцій за кредитним договором здійснено за період з жовтня 2011 року по липень 2017 року, при цьому відповідач зареєстрована та мешкає у селі Павлівка Мар'їнського району Донецької області, що відноситься до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р.

У порушення зазначених вимог закону позивач нарахував, а суд помилково відмовив в стягненні штрафних санкцій у зв'язку зі спливом позовної давності, а не з підстав необґрунтованості позову за період з 14 квітня 2014 року, а тому і в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до положень ст.376 ЦПК України, у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення боргу за кредитом та процентами за період з 28 березня 2015 року, штрафів і пені, нарахованих з 14 квітня 2014 року.

В решті позовних вимог місцевий суд ухвалив обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку зі спливом строків позовної давності, а тому його необхідно цій частині залишити без змін.

У зв'язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подачу позову у сумі 1600 грн., а також витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2400 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на 6,6% в сумі 264грн., виходячи з розрахунку: (1600 грн. + 2400грн.) х 6,6 % : 100%.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд ,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» - задовольнити частково.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 25 травня 2018 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПННОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, р/р № 3111, МФО 305299, ) суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.08.2011 року по кредиту в розмірі 2554(дві тисячі п'ятсот п'ятдесят чотири)гривні 48 копійок, та заборгованість по відсоткам в розмірі 1276(одна тисяча двісті сімдесят шість) гривень 78копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПННОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, р/р № 3111, МФО 305299, ) судовий збір сплачений при подачі позову та апеляційної скарги в сумі 264(двісті шістдесят чотири) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Судді: