АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року м. Чернівці

справа № 726/1787/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Лисака І.Н., Владичана А.І.

секретар Коненцька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 11 січня 2018 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Байцар Л.В.,

встановив:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила зобовязати ОСОБА_2 повернути сплачені грошові кошти сплачені за договором побутового підряду в сумі 8275 гривень.

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 11 січня 2018 року позов задоволено.

Розірвано договір по установці та передачі у власність дверей, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, зміст якого зафіксований у замовленні №Г 7-90 від 24 квітня 2017 року.

Стягнуто з відповідачки на користь позивачки вартість дверей в сумі 8275 гривень.

Зобовязано позивачку повернути відповідачці двері, встановлені в квартирі АДРЕСА_1, після сплати коштів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, за положенням частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1 ст.865 ЦК).

За правилами статті 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи 24 квітня 2017 року між позивачкою ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір побутового підряду щодо виготовлення та установку дверного блоку, що підтверджується замовленням № Г 7-90, яке підписано сторонами. У цьому замовленні зазначено вид, тип, колір, комплектацію та розміри дверей, а саме: висоту 2,030 м, ширину 0,860 м, площу 1,746 кв.м. (а.с.49).

Отже, сторони погодили умови договору підряду, зокрема розміри дверей.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виготовлені відповідачкою двері не відповідають розмірам дверних прорізів, у звязку з чим мають істотний недолік, тому не можуть бути використані позивачкою за цільовим призначенням.

Проте з такими висновками суду не можна погодитись, оскільки вони не відповідають обставинам справи.

Необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що здійсненні відповідачкою обміри дверних прорізів не відповідають фактичним розмірам цих прорізів.

З відповіді відповідачки на претензію позивачки вбачається, що при здійсненні обмірів було встановлено, що розміри існуючого дверного блоку становлять 880 мм х 2070 мм (а.с.12).

Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що сторони домовились про виготовлення дверей з іншими розмірами ніж ті , які вказані в замовленні № Г7-90 від 24 квітня 2017 року.

Згідно з ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Довідку приватного підприємства „Садгора-Сервіс від 28 грудня 2017 року, на яку суд посилається як на доказ невідповідності розмірів виготовлених відповідачкою дверей розмірам дверних прорізів, не можна вважати належним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки в цій довідці не містяться відомості щодо фактичних розмірів дверних прорізів у квартирі позивачки (а.с.65).

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Незначне відхилення розмірів виготовлених відповідачкою дверей від розмірів існуючого дверного прорізу в квартирі позивачки не дає підстави для покладення на відповідачку обовязку повернути позивачці вартість цих дверей.

За змістом п.6.4.8.3. ДСТУ-Н Б В.2.6-146:2010 висота дверного прорізу дорівнює висоті дверей плюс від 30 до 60 мм.

Отже, установка виготовлених відповідачкою дверей, висота яких становить 2,030 м, в існуючий у квартирі позивачки проріз висотою 2,090 м відповідає технології монтажу дверного блоку, визначеної ДСТУ-Н Б В.2.6-146:2010, що підтверджується довідкою інженера технічного нагляду від 29 грудня 2017 року № 291217-01 (а.с.70).

В судовому засіданні позивачка також пояснила, що на її вимогу відповідачка замінила несправний замок в дверях зразу після їх установки.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Крім того, при ухвалені оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Оскаржуваним судовим рішенням розірвано договір по побутового підряду від 24 квітня 2017 року, укладений між позивачкою ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, однак вимоги про розірвання такого договору позивачкою не заявлено.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 11 січня 2018 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів за товар неналежної якості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: А.І. Владичан

ОСОБА_4