ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 641/3522/18

провадження № 22ц/818/74/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноком»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року в складі судді Боговського Д.Є.,

у с т а н о в и в:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноком» (далі - ТОВ «Техноком») про поновлення на роботі.

Позовна заява, мотивована тим, що вона перебувала з відповідачем у трудових стосунках, працюючи з 27 серпня 2013 року на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції П розряду фабрики «Мівіна» ТОВ «Техноком» на підставі наказу від 27 серпня 2013 року № 1413/к. Наказом від 04 квітня 2018 року № 415/к була звільнений з посади за пунктом 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін.

Зазначала, що 03 квітня 2008 року її викликали до кабінету служби персоналу, де були присутні начальник служби управління персоналом ОСОБА_2, лайф-менеджер ОСОБА_3 та фахівець ОСОБА_4 В кабінеті її утримували з 10 год. до 14 годин 45 хв., де примушували підписати угоду про припинення трудових стосунків з 03 квітня 2018 року. О 16 год. 55 хв. вона отримала розрахункові гроші шляхом смс-повідомлення. 04 квітня 2018 року її не допустили на робоче місце, оскільки пропуск був недійсним. Охоронець провів її до відділу персоналу, де їй знову було запропоновано підписати угоду про звільнення з 04 квітня 2018 року.

Цією ситуацією їй завдано моральних страждань, що призвело до порушення життєвих зв'язків та потребувало додаткових зусиль для організації життєвого розпорядку.

Вважаючи звільнення незаконним, оскільки волевиявлення не звільнення вона не мала, у неї існувала заборгованість за кредитним договором, угоду підписала під моральним та психологічним тиском, просила скасувати Наказ від 04 квітня 2018 року № 415/к; поновити її на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції П розряду фабрики «Мівіна» ТОВ «Техноком», стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 16 544 грн. 00 коп. та 12 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

28 червня 2018 року Ткаченко Сергій Володимирович - представник ТОВ «Техноком» подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що позов пред'явлено з пропуском строку для звернення за захистом порушеного права. Звільнення позивача проведено з дотриманням норм трудового законодавства. 03 квітня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила звільнити її 03 квітня 2018 року. У звільненні з 03 квітня 2018 року відповідачем було відмовлено, оскільки позивач повинна була відпрацювати робочу зміну, здати спецодяг, робоче місце та інше. 04 квітня 2018 року сторони дійшли порозуміння та взаємної згоди на звільнення ОСОБА_1 з 04 квітня 2018 року, що втілено в заяві останньої. Заява написана позивачем без будь-якого примушування та тиску. Доводи про стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є доведеними. При цьому, відповідач звертає увагу на те, що з боку позивача мали місце факти систематичного порушення трудової дисципліни.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при звільненні ОСОБА_1 дотримано норми чинного трудового законодавства та не порушено трудові права працівника, звільнення відбулося за згодою сторін та у строк, встановлений домовленістю між ними. У день звільнення позивачу видано трудову книжку та копію наказу на її вимогу.

10 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення за наявності належних та допустимих доказів її незаконного звільнення.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

04 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За положеннями статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

При розірванні трудового договору за вказаною підставою обов'язковою умовою є волевиявлення обох сторін трудового договору та додержання таких умов: сторони не мають претензій один до одного, сторони не повинні виконувати будь-які додаткові дії, досягнута домовленість про дату і основу припинення відносин.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (угода сторін), суди повинні з'ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін (правова позиція, що міститься в постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16).

За правилами статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або упоноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових стосунках, працюючи з 27 серпня 2013 року на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції П розряду фабрики «Мівіна» ТОВ «Техноком» на підставі наказу від 27 серпня 2013 року № 1413/к. Наказом від 04 квітня 2018 року № 415/к була звільнений з посади за пунктом 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін.

В заявах від 03 квітня 2018 року та від 04 квітня 2018 року ОСОБА_1 просила звільнити її відповідно з 03 квітня 2018 року та з 04 квітня 2018 року. Однак в Угоді про припинення трудових відносин від 03 квітня 2018 сторони дійшли згоди про припинення трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Техноком» 27 серпня 2013 року, у зв'язку з чим вважати 04 квітня 2018 року останнім робочим днем працівника.

04 квітня 2018 року з ОСОБА_1 та проведено повний розрахунок, що позивачем не оспорюється (а. с. 6, 8, 18, 26).

Правильно визначивши характер спірних правовідносин, відповідну їм норму правового регулювання, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_1 згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України здійснено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства і без порушення трудових прав позивача.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 ЦПК України).

За правилами частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частин першої, п'ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що звільнення відбулося під моральним та психологічним тиском, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Із повідомлення Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Харківській області Національної поліції України від 08 червня 2018 року № 1/и-113/119-25/01-2018 вбачається, що за даними системи реєстрації дзвінків на спецлінію «202» 03 квітня 2018 року о 14.43 год. з номеру НОМЕР_1 ОСОБА_1 телефонувала до служби «102» із проханням направити наряд поліції за адресою: проспект Московський, 199А, м. Харків (фабрика «Мівіна») та повідомила, що вона є працівником зазначеної фабрики, однак з невідомих причин її звільняють, видають обхідний лист, не випускають з території фабрики. Звільненою себе не вважає, нічого не підписувала, є інвалідом. На місце події направлявся екіпаж патрульної поліції № 0503 управління патрульної поліції в Харківській області ДПП НПУ. Повідомлення зареєстровано в журналі єдиного обліку Московського відділу поліції за № 14436 від 03 квітня 2018 року.

Крім того, 04 квітня 2018 року о 6 год. 32 хв. з номеру НОМЕР_1 ОСОБА_1 телефонувала до служби «102» із повідомленням про те, що заблокували її перепустку та не пускають на роботу до фабрики «Мівіна-3», розташованої за адресою: проспект Московський, 199А, м. Харків. На місце події направлявся екіпаж патрульної поліції № 0503 управління патрульної поліції в Харківській області ДПП НПУ. Повідомлення зареєстровано в журналі єдиного обліку Московського відділу поліції за № 14544 від 04 квітня 2018 року.

Із повідомлення Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області від 21 червня 2018 року № 5799/41/14/01-2018 вбачається, що 03 квітня 2018 року о 14 год. 43 хв. до Московського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення по факту «конфлікт» зі змістом: ОСОБА_1 повідомила про конфлікт з роботодавцем, за адресою: проспект Московський, 199А, м. Харків. На місце події прибув екіпаж патрульної поліції № 0503 у складі інспекторів роти № 5 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП капітана поліції ОСОБА_6, лейтенанта поліції ОСОБА_7 та поліцейського роти № 5 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП рядового поліції ОСОБА_8.

04 квітня 2018 року о 06 год. 32 хв. до Московського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення по факту «злочин проти трудових та інших особистих прав і свобод» зі змістом: заявницю на прохідній не пускають на роботу за адресою проспект Московський, 199А, м. Харків. На місце прибув екіпаж патрульної поліції № 0503 у складі патрульних поліцейських роти № 5 батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП рядового поліції ОСОБА_9, капітана поліції ОСОБА_10 та начальника СРПП Дворічанського ВП Купьянського ВП майора поліції ОСОБА_11.

Однак вказані повідомлення не є безспірними доказами на підтвердження морального та психологічного тиску під час звільнення позивача. Звільнення ОСОБА_1 з дотриманням вимог трудового законодавства, за відсутності морального та психологічного тиску спростовано матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідно переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова