АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6251/13-ц 22-ц/774/43/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 212/6251/13-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.,

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк»

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2015 року, яке постановлено суддею Тимошенко Т.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2013 року Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк», звернулось з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що між відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/03-03/14/566 від 12 липня 2007 року, кредитний договір № 014/42-0-1/11 від 25 червня 2011 року, кредитний договір № 014/42-0-1/12 від 25 червня 2011 року, відповідно до яких відповідачем було отримано грошові кошти.

В зв'язку з порушенням з боку відповідачів взятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами, виникла заборгованість, яка станом на 05 липня 2013 року становить 4369079 грн. 11 коп.

Вказану суму та судові витрати позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

05 листопада 2014 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогупозовні вимоги позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» були задоволені у повному обсязі про що було постановлено заочне рішення суду.

29 січня 2015 року було задоволено заяву ОСОБА_5 - представника відповідача ОСОБА_2, про перегляд заочного рішення та призначено справу до розгляду.

Повторним заочнимрішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за Генеральною кредитною угодою № 014/03-03/14/566 від 12 липня 2007 року, кредитним договором № 014/42-0-1/11 від 25 червня 2011 року, кредитним договором № 014/42-0-1/12 від 25 червня 2011 року заборгованість у розмірі 4369079 грн. 11 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» витрати по сплаті судового збору у сумі 3441 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідачі ставлять питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з вимогою до поручителя, оскільки позивачем було направлено вимогу відповідачам про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені в листопаді 2012 року, а провадження у даній справі відкрито в жовтні 2013 року.

Апелянти зауважують, що правочини, укладені між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем є недійсним, укладеним під впливом помилки та з порушенням вимог ст.ст.15,21 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки при їх укладенні позивальнику не було роз'яснено необхідної достовірної інформації про умови кредитування, не ознайомлено позичальника з сукупною вартістю кредлиту.

Крім того, судом не враховано, що заборгованість між ОСОБА_2 та Банком врегульована, оскільки ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості вніс 1 500000 грн., які отримав від реалізації майна, що перебувало в іпотеці, Банк в свою чергу припиняв всі зобов'язання ОСОБА_2 за Генеральною кредитною угодою та кредитними договорами, шляхом припинення їх дії.

Також відповідачі зауважують на тому, що судом першої інстанції по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставленні питання про те, чи виконані підписи у Генеральній кредитній угоді та кредитними договорами позичальником, однак експертизу проведено не було через брак коштів у відповідача ОСОБА_2 експертизу проведено не було, однак її проведення може напряму вплинути на розмір заборгованості, а також визначення виду та характеру правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» - Панфілову Н.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 12 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк», та ОСОБА_2 було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/03-03/14/566, та додаткові угоди до неї 29 березня 2010 року та 25 червня 2011 року з загальним розміром позичкової заборгованості в розмірі еквівалентному 500000 доларів США. Відповідно до п.1.1 Генеральної кредитної угоди банк на підставі цієї угоди зобов'язується надавати Позичальнику кредитні кошти у порядку і на умовах, зазначених кредитних договорах. Конкретні строки користування кредитними коштами, відсоткові ставки, об'єкти кредитування визначаються сторонами у кожному кредитному договору.

На основі генеральної кредитної угоди № 014/03-03/14/566 від 12 липня 2007 року з ОСОБА_2 було укладено: кредитний договір № 014/42-0-1/11 відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 2981100 гривень 02 копійок під 18 % річних; кредитний договір № 014/42-0_1/12 від 25 червня 2011 року відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 644733 гривні 59 копійок під 18% річних.

В забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором між АТ «Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк», та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №12/42-0-1/25 від 25 червня 2011 року по кредитному договору № 014/42-0-1/11 від 25 червня 2011 року, та договір поруки №12/42-0-1/26 від 25 червня 2011 року по кредитному договору №014/42-0-1/12 від 25 червня 2011 року, відповідно до якого остання зобов'язалась відповідати за виконання зобов'язань ОСОБА_2 по кредитним договорам.

На підставі Додаткової угоди № 014/42-0-1/11/1 від 25 червня 2011 року до кредитного договору, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк», та ОСОБА_2, проведено реструктуризацію кредитної заборгованості відповідача, в межах якої позичальнику встановлено пільгову відсоткову ставку за користування кредитом з 25 червня 2011 року по 25 червня 2012 року та укладено новий Графік погашення кредиту та сплати процентів.

На підставі Додаткової угоди № 014/42-0-1/12/1 від 25 червня 2011 року до кредитного договору, укладеної між АТ «Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк», та ОСОБА_2, проведено реструктуризацію кредитної заборгованості Відповідача, в межах якої позичальнику встановлено пільгову відсоткову ставку за користування кредитом з 25 червня 2011 року по 25 червня 2012 року та укладено новий Графік погашення кредиту та сплати процентів.

Відповідно до п. 1.5.1 кредитних договорів № 014/42-0-1/11 та № 014/42-0-1/12 передбачено, що погашення відповідної частини Кредиту здійснюється позичальником у розмірі та строки визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до цього договору) шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок.

Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків не виконав, чим порушив умови кредитної угоди.

Так, згідно розрахунку, станом на 05 липня 2013 року, сума заборгованості по кредитному договору № 014/42-0-1/11 від 25 червня 2011 становить 3620047 грн 45 коп., та складається з: заборгованості по тілу кредиту - 2932183 грн. 57 коп., відсотків за користування кредитом - 612004 грн. 79 коп., пені за прострочення сплати заборгованості по тілу кредиту - 29677 грн. 02 коп., пені за прострочення сплати відсотків по кредиту - 46182 грн. 07 коп.

Сума заборгованості по кредитному договору № 014/42-0-1/12 від 25 червня 2011 року, станом на 05 липня 2013 року становить 749031 грн. 66 коп. та складається з: заборгованості по тілу кредиту - 629519 грн. 43 коп., відсотків за користування кредитом - 106537 грн. 16 коп., пені за прострочення сплати заборгованості по тілу кредиту - 5905 грн. 78 коп., пені за прострочення сплати відсотків по кредиту - 7069 грн. 29 коп.

Всього заборгованість по Генеральній кредитній угоді, кредитним договорам станом на 05 липня 2013 року складає 4369079 грн. 11 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та стягуючи солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по Генеральній кредитній угоді та кредитним договорам в сумі 4369079 грн. 11 коп., суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивача та наявності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що існують правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 014/03-03/14/566 від 12 липня 2007 року, кредитним договором № 014/42-0-1/11 від 25 червня 2011 року, кредитним договором № 014/42-0-1/12 від 25 червня 2011 року в сумі 4369079 грн. 11 коп., проте не погоджується з висновком суду щодо солідарного стягнення вказаної заборгованості із ОСОБА_3, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно генеральної кредитної угоди № 014/03-03/14/566 від 12 липня 2007 року укладеною між позивачем та ОСОБА_2, кредитним договором № 014/42-0-1/11 відповідно до якого ОСОБА_2, отримав кредитні кошти у сумі 2981100 грн. 02 коп. під 18 % річних; кредитним договором № 014/42-0_1/12 від 25 червня 2011 року відповідно до якого ОСОБА_2, отримав кредитні кошти у сумі 644733 грн. 59 коп. під 18% річних.

Згідно з розрахунком заборгованості ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк», з яким погоджується колегія суддів та вважає його вірним, станом на 05 липня 2013 року, сума заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 014/03-03/14/566 від 12 липня 2007 року, кредитним договором № 014/42-0-1/11 від 25 червня 2011 року, кредитним договором № 014/42-0-1/12 від 25 червня 2011 року становить 4369079 грн. 11 коп. та підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача.

Позовні вимоги щодо солідарного стягнення вказаної суми заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 014/03-03/14/566 від 12 липня 2007 року, кредитним договором № 014/42-0-1/11 від 25 червня 2011 року, кредитним договором № 014/42-0-1/12 від 25 червня 2011 року ОСОБА_2 з ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.ст. 553,554 ЦК України).

Відповідно до пункту 6 Договорів поруки № 12/42-0-1/25 від 25 червня 2011 року та № 12/42-0-1/26 від 25 червня 2011 року, ці договори набирає чинності з моменту їх підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за Кредитними договорами і (а.с.46-48,49-51).

Оскільки, з договорах поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 6) про їх дію до повного виконання зобов'язань не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, колегія суддів вважає, що порука припиняється після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя(третє речення ч.4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців (або протягом строку встановленому у договорі поруки, тобто протягом одного року) від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Отже, не пред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, є підставою для припинення обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачем було направлено повідомлення-вимогу про виконання порушеного зобов'язання 19 листопада 2012 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у позивача існувало право звернутися до суду з позовом до поручителя протягом шести місяців з моменту настання строку виконання основного зобов'язання, з 19 листопада 2012 року по 19 травня 2013 року, включно.

Отже, не вчинення кредитором ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» дій щодо звернення до суду після спливу строку, передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України, припиняє права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, а порука є припиненою.

Аналогічні висновки висловлені в Постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14, від 15 вересня 2016 року у справі №6-223цс16, за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, які, на час розгляду справи, мали враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, Договір поруки № 12/42-0-1/25 від 25 червня 2011 року та Договір поруки№ 12/42-0-1/26 від 25 червня 2011 року, укладений між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Кристалбанк», та ОСОБА_3 є припиненим, тому доводи апеляційної скарги відповідачів в цій частині заслуговують на увагу.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що правочини, укладені між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем є недійсним, укладеним під впливом помилки та з порушенням вимог ст.ст.15,21 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки при їх укладенні позивальнику не було роз'яснено необхідної достовірної інформації про умови кредитування, не ознайомлено позичальника з сукупною вартістю кредиту, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що укладений між сторонами договори є кредитними договорами.

Частинами 1, 3 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором.

За змістом ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Одночасно, відповідно д ч.5 ст.11, ч.ч. 1, 2, 5,7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача» до договорів зі споживачами при наданні споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах , зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Частина 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнане недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Укладаючи кредитні договори, відповідач по справі ОСОБА_2 був ознайомлений з їх умовами, та підписуючи ці договори свідомо погодилася з ними та виконував їх.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що заборгованість між ОСОБА_2 та Банком врегульована, оскільки ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості вніс 1 500000 грн., які отримав від реалізації майна, що перебувало в іпотеці, Банк в свою чергу припиняв всі зобов'язання ОСОБА_2 за Генеральною кредитною угодою та кредитними договорами, шляхом припинення їх дії, оскільки вказана сума була внесена відповідачем після ухвалення рішення, в березні 2016 року. та має бути зарахована в рахунок погашення заборгованості при виконанні рішення суду Державною виконавчою службою.

Не приймає до уваги колегія суддів й доводи апеляційної скарги відповідачів про те, що судом першої інстанції по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставленні питання про те, чи виконані підписи у Генеральній кредитній угоді та кредитними договорами позичальником, однак експертизу проведено не було через брак коштів у відповідача ОСОБА_2 експертизу проведено не було, однак її проведення може напряму вплинути на розмір заборгованості, а також визначення виду та характеру правовідносин, оскільки в суді апеляційної інстанції клопотання про проведення почеркознавчої експертизи заявлено не було, в той час як відповідно до вимог ст. 12,81 ЦПК України, в редакції 2017 року, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга відповідачів підлягає частковому задоволенню а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення позовних вимог позивача в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитними договорами з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Кристалбанк»,в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про солідарне стягнення з боржником ОСОБА_2 заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 014/03-03/14/566 від 12 липня 2007 року, кредитним договором № 014/42-0-1/11 від 25 червня 2011 року, кредитним договором № 014/42-0-1/12 від 25 червня 2011 року заборгованості у розмірі 4369079 грн. 11 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376,381-383 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2015 року скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк», заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 014/03-03/14/566 від 12 липня 2007 року, кредитним договором № 014/42-0-1/11 від 25 червня 2011 року, кредитним договором № 014/42-0-1/12 від 25 червня 2011 року в розмірі 4369079 грн. 11 коп. станом на 05.07.2013 року та в частині стягнення судових витрат по справі та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк»,в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про солідарне стягнення з боржником ОСОБА_2 заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 014/03-03/14/566 від 12 липня 2007 року, кредитним договором № 014/42-0-1/11 від 25 червня 2011 року, кредитним договором № 014/42-0-1/12 від 25 червня 2011 року заборгованості у розмірі 4369079 грн. 11 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк», витрати по сплаті судового збору у сумі 3441 грн. 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: