Дата документу 13.12.2018 Справа № 334/6648/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6648/17
Провадження №22-ц/807/577/18
Головуючий в 1-й інстанції - Турбіна Т.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О. З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату від 28.06.2017 їй стало відомо, що 08.11.2016 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинив виконавчий напис про стягнення з неї на користь банку боргу в сумі 23705,31 грн. Позивач вказує, що кредитного договору з банком від 25.03.2010, як вказано у виконавчому написі нотаріуса, вона не укладала, крім того, вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, вимога про усунення порушень на адресу боржника не надсилалась, спірний виконавчий напис вчинено за відсутності безспірності вимоги. Згідно тексту виконавчого напису, заборгованість утворилася за період з 25.03.2010 по 13.09.2016., тобто за 6 з половиною років, що свідчить про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки відповідачем пропущений строк, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення виконавчого напису. З урахуванням викладеного, позивачка просила суд визнати виконавчий напис нотаріуса від 08.11.2016 таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2018 року, позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №3787 від 08.11.2016, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» не сплаченої в строк за кредитним договором без номера від 25.03.2010 заборгованості у загальній сумі 23705,31 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк» після зміни найменування відповідно до статуту від 14.06.2018) подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що виконавчий напис був вчинений з суворим дотриманням ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1, 3.2 гл. 16 розділу ІІ порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Боржнику направлялась вимога про необхідність виконання зобов'язань, та було надано можливість висловити свої заперечення щодо безспірності грошових вимог, але боржник не висловив своєї незгоди. Право вимоги на стягнення заборгованості виникло лише 04.10.2017 року.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.03.2010 ОСОБА_4 уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг, що підтверджується анкетою-заявою про Приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, згідно якої ОСОБА_4 ознайомившись з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, отримала на своє ім'я дебетову особисту картку.

12.10.2016 Банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. із заявою про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору без номера від 25.03.2010 для стягнення боргу саме: 23705,31 грн. Строк, за який просить стягнути заборгованість 2364 днів, а саме з 25.03.2010 по 13.09.2016.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Швець Р.О. 08.11.2016 вчинив виконавчий напис, на підставі якого пропонується стягнути заборгованість на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_4 не сплачену в строк за кредитним договором без номера від 25.03.2010 у загальній сумі 23705,31 грн. Строк, за який провадиться стягнення 2364 днів, з 25.03.2010 по 13.09.2016.

З наданих нотаріусом Швець Р.О. документів вбачається, що даний виконавчий напис було вчинено на підставі наступних документів: вищезазначеної заяви банку без номера від 12.10.2016 за підписом представника банку ОСОБА_1; копії анкети-заяви про Приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, згідно якої ОСОБА_4 отримала на своє ім'я дебетову особисту картку; розрахунку заборгованості за період з 22.06.2015 по 13.09.2016, згідно якого станом на 13.09.2016 мала місце заборгованість по тілу кредиту у розмірі 10486,05 грн., відсотків у розмірі 3377,33 грн., пені у розмірі 8687,12 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 1100,00 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., заборгованість по судовим штрафам 1605,02 грн., а всього 23705,32 грн.; письмової вимоги (без вихідного номера і дати) про усунення порушень за кредитним договором від 25.03.2010; списку згрупованих поштових відправлень за 10.10.2016, де під №16 значиться ОСОБА_4, номер договору SAMDN9348, опису вкладення претензія про наявність боргу ОСОБА_4; копія статуту банку, свідоцтва про державну реєстрацію; довіреності №592-К-Н представника банку ОСОБА_7, витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреностей), копій документів, що посвідчують особу представника банку. Встановлено, що у виконавчому написі нотаріуса від 08.11.2016, зареєстрованого в реєстрі за №3787, не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути, є заборгованістю за кредитним договором №б/н від 25.03.2010, укладеним між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Як встановлено судом, 25.03.2010 між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладався окремий кредитний договір, а було заповнено лише анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк з відміткою про бажання отримати дебетову особисту картку. З цієї анкети-заяви неможливо встановити надання кредиту, на підставі яких умов договору позичальнику нараховувались проценти за користування кредитом, пеня та штрафи, що відображені у розрахунку заборгованості за період з 22.06.2015 по 13.09.2016. Із анкети-заяви ОСОБА_4 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк від 25.03.2010 вбачається, що вказана анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становлять кредитний договір. Проте, при зверненні ПАТ КБ «ПриватБанк» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. для одержання виконавчого напису не були додані оригінали вказаних складових частин кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості по кредитному договору без номера від 25.03.2010, що є порушенням п. 2 Переліку документів, а нотаріус всупереч вимогам п. 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису не перевірив належним чином, чи подано на обґрунтування стягнення необхідний обсяг передбачених Переліком документів.

З виконавчого напису вбачається, що строк, за який провадиться стягнення, становить 2364 дні, а саме з 25.10.2010 по 13.09.2016, однак згідно з розрахунком заборгованості, який був наданий нотаріусу і на підставі якого нарахована заборгованість, розрахунок надано за період з 22.06.2015 по 13.09.2016. Також при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом не було взято до уваги, що банком було заявлено про стягнення заборгованості за кредитним договором без номера від 25.03.2016, а додана до заяви про вчинення виконавчого напису претензія боржнику надсилалася за кредитним договором № SAMDN9348.

Вищенаведене свідчить, як зазначив суд першої інстанції, про відсутність ознаки безспірності заборгованості.

Крім того, всупереч вимогам закону виконавчий напис було вчинено на підставі заяви особи, яка не надала нотаріусу документів на підтвердження своїх повноважень. Так, із заявою про вчинення виконавчого напису звернувся представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1, який не надав документів на підтвердження своїх повноважень представника стягувача, додавши натомість до заяви довіреність №592-К-Н представника банку ОСОБА_7

Виходячи з викладеного, суд попередньої інстанції дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються, зокрема, оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відмітною стягувача про непогашення заборгованості.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягнута сума боргу є спірною та у відповідності до вимог законодавства правомірно визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив всіх фактичних обставин справи; невірно застосував норми законодавства; про те, що боржнику направлялась вимога про необхідність виконання зобов'язань, та було надано можливість висловити свої заперечення щодо безспірності грошових вимог, але боржник не висловив своєї незгоди; про відсутність підстав для задоволення позову - зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави своїх заперечень проти позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 13 грудня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков