Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/2186/18

Провадження № 2/440/1708/2018

08 листопада 2018 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Буську в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до Буської міської ради Буського району про визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив:

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з означеним позовом. Мотивує тим, що 08квітня 1993 року між ОСОБА_2 та Буським коопунівермагом в особі директора Литвин Надії Ярославівни, що діяла на підставі статуту даного підприємства, було укладено договір купівлі-продажу приміщення магазину АДРЕСА_1 (павільйон є металевою конструкцією, загальною площею 119 м.кв., торговою площею 80 м.кв.). Усі істотні умови договору купівлі-продажу та дії спрямовані на перехід права власності на відчужуване майнове право зі сторони позивача, як покупця та зі сторони продавця після укладення правочину були виконані, об'єкт нерухомості був переданий відповідно до договору, придбане майно використовувалося та утримувалось за кошти позивача більше 25 років. На теперішній час позивач має намір здійснити розпорядження вказаним приміщенням. Але дії сторін правочину та їхня воля не визнаються уповноваженими державою особами щодо державної реєстрації речових прав, тому позивач і змушений звернутися до суду з позовною заявою за захистом своїх прав. Просить суд визнати за позивачем право власності на такий.

Представник позивача ОСОБА_3, до початку підготовчого судового засідання, подав заяву з проханням справу слухати у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача Буської міської ради, за викликом суду не з»явився, подав лист з проханням справу слухати у відсутності їх представника, позов визнають, заперечень щодо такого, не мають.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 08 квітня1993 року між ОСОБА_2 та Буським коопунівермагом в особі директора Литвин Надії Ярославівни, що діяла на підставі статуту даного підприємства, було укладено Договір купівлі-продажу приміщення магазину №3 (торгового павільйону), що знаходиться на АДРЕСА_1 Відповідно до вказаного договору, придбаний павільйон є металевою конструкцією, загальною площею 119 м.кв., торговою площею 80 м.кв..

В подальшому Буський коопунівермаг було ліквідовано, правонаступника не було. Придбаний об'єкт нерухомості знаходиться на території, що належить Буській міській раді.

Усі істотні умови договору купівлі-продажу та дії спрямовані на перехід права власності на відчужуване майнове право зі сторони позивача, як покупця та зі сторони продавця після укладення правочину були виконані, об'єкт нерухомості був переданий відповідно до договору, придбане майно використовувалося за призначенням та на розсуд позивача, утримувалось за його кошти більше 25 років. Жодного разу за цей час зі сторони продавця та відповідача не виникало претензій стосовно відчуженого майна.

Позивач має намір здійснити розпорядження вказаним приміщенням. Але дії сторін правочину та їхня воля не визнаються уповноваженими державою особами щодо державної реєстрації речових прав.

За зверненням та на замовлення позивача Львівським обласним державним комунальним БТІ та ЕО було виготовлено технічний паспорт на спірне приміщення - торговий павільйон, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, проведено експертну оцінку спірного приміщення. Вартість його становить 325870.00 (триста двадцять п'ять тисяч вісімсот сімдесят) грн..

Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії не мають, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують цивільну відповідальність. Договірні правовідносини виникли в 1993 році, тобто при вирішенні даного спору щодо угоди купівлі-продажу майна, мають бути застосовані положення ЦК УРСР 1963 року, які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами.

Відповідно до положень ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до моменту набрання чинності вказаними актами виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації.

Відповідно до положень ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Стаття 128 ЦК України (в редакції 1963 р.) визначає, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір купівлі-продажу є укладеним та виконаним.

Таким чином, право власності до покупця перейшло у момент підписання даного договору. Нотаріальне посвідчення угод купівлі-продажу станом на момент придбання позивачем нежитлової будівлі вимагалося лише для житлових будинків.

В розумінні положень ст. 42, 47, 128, 154, 224, 227 ЦК України (в редакції 1963 р.) позивач набув права власності на вищезазначену нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1

Згідно ст. 392 ЦК України (в редакції 2004 року) власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи вище викладене, те що відповідач позов визнає, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в підготовчому судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 141, 200, 247, 258-259, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 5, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 42, 47, 128, 153, 224, 227 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. 392 ЦК України (в редакції 2003 року), суд -

у х в а л и в :

позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП-НОМЕР_1, жителем АДРЕСА_2 право власності на торговий павільйон (колишній магазин №3 Буського коопунівермагу), що розташований за адресою: АДРЕСА_1, придбаний ним за договором купівлі продажу від 08.04.1993 року.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Буський районний суд Львівської області.

Суддя: Б. М. Журибіда