КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/2611/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Мельника Я.С., Сліпченка О.І., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та 06 лютого 2011 зачали дитину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_3. Відповідач покинув позивача ще до народження дитини, свою дочку він не визнав і не забирав позивача з дитиною з пологового будинку, хоча його повідомляли про народження дитини.

У 2012 році позивач змушена була подати позов про встановлення батьківства та стягнення аліментів.

24 грудня 2013 року Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким визнав відповідача батьком ОСОБА_3.

Впродовж усього часу відповідач не цікавився долею своєї дитини і бачив її лише один раз, коли проводилась генетична експертиза.

Призначені судом аліменти він сплачував частково, а тому на даний час існує велика заборгованість по сплаті аліментів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що оскільки відповідач не відмовляється від дитини і обіцяє з часом почати спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, суд дійшов до переконання, що позбавлення відповідача батьківських прав на даний час не відповідає інтересам малолітньої дочки сторін, усвідомлення якою негативної інформації про батька може в майбутньому стати фактором, що травмує її психіку, і негативно вплинути на розвиток її як особистості.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права при його ухваленні.

Просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_3 ( а.с. 5 ).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_3 та з нього стягнуті аліменти на утримання дитина в розмірі ? частини всіх видів його заробітку ( доходу ) щомісяця, починаючи з 24 квітня 2012 року, до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 7-9 ).

Відповідно до розрахунку заборгованості №46395072/7 від 29 січня 2018 року заборгованість по аліментам, станом на 29 січня 2018 року, становить 77 080,44 грн. ( а.с. 30-31 ).

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, відповідач не ухиляється від свого обов'язку по сплаті аліментів, що підтверджується наданими платіжними дорученнями за період, починаючи з 04 грудня 2015 року по 31 січня 2018 року ( а.с. 56-75 ), та довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВС груп» ( а.с. 78-79 ).

З моменту народження дитина проживає з матір'ю в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 33 ).

30 січня 2018 року Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, з приводу заявлених позовних вимог ухвалила висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 з метою захисту майбутнього та інтересів дитини, взявши до уваги рекомендації комісії з питань захисту дитини, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров'я ( а.с. 93-94 ).

Проте, на переконання апеляційного суду, місцевий суд вірно зазначив, що вказаний висновок неможливо покласти в обґрунтування рішення, оскільки переконливих даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, які б давали підстави застосувати до нього такий крайній захід вплив, як позбавлення батьківських прав, судом не отримано.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 у відповідності до положень, як заявляє позивач, ст. 164 СК України.

Відповідно до п. 15 Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Враховуючи зазначені обставини, ставлення відповідача до доньки, суд апеляційної інстанції, окрім іншого, прийшов до переконання про відсутність винної поведінки ОСОБА_2, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками.

За таких обставин, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 141, 150, 153, 164, 180 СК України, Конвенції про права дитини, Декларації прав дитини, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 12, 13, 76-80, 263-265, 374, 376 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованості.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права при його ухваленні, зокрема, ст. 164 СК України, з точки зору суду другої інстанції, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки спростовуються зазначеними доказами по справі, які суд другої інстанції відносить до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Інші доводи апелянта, зокрема, про те, що відповідач не надсилає подарунків до свят дитині, після ухвалення оскаржуваного рішення він не з'явився у житті доньки, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, не спростовують висновків місцевого суду щодо необґрунтованості заявлених вимог, оскільки вони не свідчать про винну поведінку тасвідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками.

Відповідно до зазначених обставин, надана суду довідка від 17 січня 2018 року дошкільного навчального закладу №445 про те, що ОСОБА_2 за весь час перебування ( з 22 грудня 2014 року ) дитини в садку, заклад не відвідував, на засіданнях батьківських зборів та заходах, які відбувалися в ньому участі не приймає ( а.с. 32 ), висновок органу опіки та піклування ( а.с. 93-94 ), на переконання суду другої інстанції, не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-82, 141, 263, 264, 265, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року у справі за позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Я.С. Мельник

О.І. Сліпченко