АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року

Справа 755/5401/17

провадження № 22-ц/796/1979/2018

24 квітня 2018 року Апеляційний суд м .Києва у складі колегії суддів судової з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді - Музичко С.Г.,

Суддів - Лапчевської О.Ф., Кравець В.А.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції України в місті Києві

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року (суддя Арапіна Н.Є.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в місті Києві про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в місті Києві про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування, та з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог просив стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України на свою користь 700 920,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в місті Києві про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що органами досудового розслідування неодноразово порушувалися права позивача на юридичний захист, які гарантуються ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначає, що він звернувся до Дніпровського управління поліції Головного управління поліції у м.Києві із заявою про вчинення керівниками компанії «Рапала», проте слідчим вказаного органу не було вчинено процесуальних дій щодо відкриття кримінального провадження та проведення досудового розслідування.

На його думку, незаконними діями органу досудового розслідування, йому завдано моральних страждань.

Вказує, що судом першої інстанції було винесено рішення без з'ясування усіх обставин справи, не досліджено причинно-наслідкового зв'язку між незаконними діями органу досудового розслідування та завданою позивачу моральну шкоду.

Відповідачі у справі не надіслали на адресу суду відзиву на апеляційну скаргу, тому справу розглянуто за наявними матеріалами справи.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.218-220).

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави передбаченні статтями 1176, 1176 ЦК України, для покладення на відповідача відповідальності за моральну шкоду, понесену позивачем.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18 квітня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві та зобов'язано слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві виконати вимоги, передбачені ст. 214 КПК України, за заявою ОСОБА_1 від 15 березня 2016 року (а.с. 8).

05 травня 2016 року позивачу направлено повідомлення про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 005654 від 20 квітня 2016 року за ч. 1 ст. 192 КК України (а.с. 9).

30 квітня 2016 року слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 005654 від 20 квітня 2016 року у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 74-75).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року скаргу ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження від 30 квітня 2016 року та відвід слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві Левчука Є.В. задоволено частково та скасовано постанову слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві Левчука Є.В. від 30 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 005654 від 20 квітня 2016 року (а.с. 10-12).

16 вересня 2016 року постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 скасовано постанову слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві Левчука Є.В. від 30 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження та відновлено кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 005654 (а.с. 76-77).

13 грудня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 задоволено та зобов'язано прокурора Київської місцевої прокуратури №4 виконати вимоги, передбачені ст. 214 КПК України, за заявою ОСОБА_1 від 10 листопада 2016 року (а.с. 13).

Згідно витягу з кримінального провадження № 0000231 прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 16 грудня 2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 по обвинуваченню за ч. 3 ст. 382 КК України слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві за невиконання судового рішення. 19 грудня 2016 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000231 збільшено обвинувачення за ч. 6 ст. 27, ч. 1 ст. 396 КК України (а.с. 14-15).

04 вересня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 задоволено та зобов'язано уповноважених співробітників Київської місцевої прокуратури №4 виконати вимоги, передбачені ст. 214 КПК України (а.с. 82).

04 вересня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві задоволено та зобов'язано слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві у кримінальному провадженні №005654, виконати вимоги передбачені ст. 220 КПК України (а.с. 140).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Частиною шостою ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-44-цс16.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Звертаючись до суду, позивач посилався на завдання йому моральної шкоди внаслідок бездіяльності слідчого органу досудового розслідування стосовно відкриття провадження за його заявою. Зазначив, що завдана йому моральна шкода відшкодовується державою на підставі в тому числі ст. 1176 ЦК України.

Отже, фактичні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані ст. 1174 ЦК України про що позивач надав відповідні докази.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що до спірних правовідносин неможливо застосувати ст. 1174 ЦК України, оскільки ч.6 ст.1176 ЦК України передбачає загальні підстави відшкодування шкоди органом досудового розслідування, яка застосовується в разі неможливості застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України

З матеріалів справи слідує, що позивачу завдано моральних страждань, в тому числі, внаслідок ненадання йому компанією «Рапала» достовірної інформації як обізнаному споживачу та через продаж продукту, невідповідного рекламному опису (у випадку юридичної доведеності даних обставин), що встановлено висновком №1-29/05 експертного дослідження Українського центру судових експертиз (а.с.18-29).

Разом з тим, покласти відповідальність про відшкодування моральної шкоди позивач просив на відповідачів, посилаючись на те, що він зазнав душевних страждань у зв`язку з відмовою у захисті його прав і законних інтересів, порушенні нормальних життєвих та ділових стосунків, втрату найближчих життєвих перспектив, необхідність докладати додаткові психологічні зусилля для організації життя.

Згідно з ч.2 ст. 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з того, що судовими рішеннями - ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року 13 грудня 2016 року , 04 вересня 2017 року які набрали законної сили доведено неправомірність дій осіб, які представляють орган досудового розслідування, заявлений позов є обґрунтований та такий, що підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, які призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів дійшла висновку оскаржуване рішення скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, , виходячи із засад розумності і справедливості приходить до висновку стягнути моральну шкоду в сумі 1000 гривень на користь позивача.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Держаної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 1000 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді