Номер провадження: 22-ц/785/4024/18
Номер справи місцевого суду: 522/7458/15-ц
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Кононенко Н.А.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року (суддя Чернявська Л.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради,

встановив:

10 квітня 2015 року позивач ОСОБА_5звернувся до суду з позовом, в якому просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2002 року, який був розірваний за рішенням суду, а шлюбні стосунки фактично припинені з серпня 2010 року. Від шлюбу мають трьох дітей, які проживають з батьком, який створив для них усі необхідні умови для розвитку та виховання. Мати дітей нехтує материнськими обов'язками, чим принижує гідність дітей, фактично залишається чужою людиною, що в подальшому може привести до негативних наслідків у житті дітей як з моральної так і правової точки зору.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3, відносно доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3, відносно сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування вищевказаного судового рішення із ухваленням нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник апеляційної скарги 22 грудня 2017 року змінила своє прізвище «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», у зв'язку з чим на даний час її прізвище «ОСОБА_3», про що мається відповідне Свідоцтво НОМЕР_1, актовий запис № 41 (а.с.105).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 (ОСОБА_3) не займається вихованням та утриманням вищевказаних неповнолітніх дітей тривалий час, ухиляється від своїх обов'язків по утриманню та наданню належних умов для виховання та утримання дітей. Також суд зазначив, що відповідач покинула дітей, сама поїхала в Росію та не цікавиться життям дітей. Позивач без її згоди не може вчиняти ніяких дій, де потрібна участь обох батьків.

З цих підстав суд дійшов висновку про те, що для настання позитивного результату у долі дітей та з метою захисту їх прав та інтересів, відповідачка повинна бути позбавлена батьківських прав.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.06.2014 р. по справі № 522/2901/14, була визнана мирова угода, укладена між сторонами, відповідно до умов якої сторони визначили місце проживання сумісних дітей разом з батьком, ОСОБА_5, який бере на себе обов'язок не перешкоджати ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні сумісних дітей (а.с.107, 108).

Також, позивач та відповідач беруть на себе обов'язки, що після затвердження мирової угоди, при умовах належного її виконання обома сторонами, та не створення умов, які б погіршували існуючі на момент утворення угоди, умови мешкання, виховання та розвитку дітей, не будуть звертатися з позовами до суду про стягнення аліментів на утримання дітей, а також про позбавлення батьківських прав.

Така ситуація виникла у зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 (ОСОБА_3) не могла проживати сумісно з позивачем ОСОБА_5 в його квартирі разом з його батьками, та змушена була переїхати за місцем проживання свого батька, на окуповану територію, в Автономну республіку Крим, де мешкає до теперішнього часу.

Разом з тим, починаючи з 2014 p., відповідач ОСОБА_3 (ОСОБА_3), з періодичністю кожні 2-3 місяці стабільно приїздить до своїх дітей та проводить з ними по 2-3 тижні. Заявник завжди привозить своїм дітям одяг, подарунки, продукти харчування та інші речі. Більш того, відповідач під час свого перебування з дітьми завжди супроводжувала дітей до школи, цікавилася їх успіхами та відвідувала шкільні заходи та святкові концерти. Всі візити матері до своїх неповнолітніх дітей завжди супроводжувалися їх неабиякою радістю від спілкування та присутності мами в їх житті.

Вищезазначені обставини підтверджуються наступними доказами (а.с.110-122):

відповіддю вихователів Одеського дошкільного закладу «Ясла-садок» № 228 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 01.02.2018 p., наданою на адвокатський запит ОСОБА_4, в якій стверджується, що в період з вересня 2015 р. по серпень 2017 р. ОСОБА_3 відвідувала свого молодшого сина ОСОБА_9, приносила йому одяг, іграшки, гостинці;

відповіддювчителя 5 класу УВК «Інтелект» ОСОБА_13 від 31.01.2018 p., наданою на адвокатський запит ОСОБА_4, в якій зазначається, що ОСОБА_14, перебуваючи в Одесі, регулярно навідувала свою доньку, передавала їй речі, канцелярські товари;

відповіддю вчителя начальної школи УВК «Інтелект» ОСОБА_15 від 29.01.2018 p., наданою на адвокатський запит ОСОБА_4, в якій зазначається, що в період з 2014 р. по сьогоднішній день ОСОБА_3 завжди періодично відвідувала школу, де навчаються її діти; мати завжди цікавилася успіхами своїх дітей, їх шкільним життям, передавала їм речі; відвідувала всі шкільні святкові заходи.

відповіддю хрещеної матері молодшого сина ОСОБА_9 ОСОБА_16 від 29.01.2018 p., наданою на адвокатський запит ОСОБА_4, в якій стверджується, що ОСОБА_3 проживає в неї з 2014 р. в періоди свого прибування в м. Одесі; приїздить для побачення зі своїми дітьми, завжди привозить їм одяг, подарунки, продукти; проводить з ними багато часу та бере активну участь у виховані своїх дітей.

Всі вищевикладені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що скаржник (ОСОБА_3) ОСОБА_3 належним чином виконує свої обов'язки матері та умови мирової угоди, приймає учать у вихованні та утриманні сумісних дітей, а тому у суду не було правових підстав для задоволення позову ОСОБА_5

Що стосується доводів позивача про те, що він не може без згоди матері дітей вчиняти ніякі дії, де потрібна участь обох батьків, то вони не підтверджені жодним належним та допустимим доказом у справі.

Більше того, зазначені доводи спростовуються тим, що відповідач ОСОБА_3, дотримуючись інтересів своїх дітей, завжди давала свою згоду на дії, які потребують участь обох батьків, що підтверджується заявою ОСОБА_3 від 06.06.2014 p., якою скаржник надала дозвіл на короткочасні виїзди сумісних дітей за кордон та до Автономної республіки Крим в супроводі батька на період з 06.06.2014 р. по 06.06.2015 p., у зв'язку зі спільним побоюванням батьків щодо перебування дітей під час будь-яких заворушень та порушень громадського порядку в м. Одесі (а.с.109).

Крім того, як вбачається з фотокарток, які маються в матеріалах справи, скаржник за період з 2014 по 2018 роки зі стабільною періодичністю проводить час зі своїми дітьми в розважальних закладах, на природі, на морі, на урочистих та святкових заходах тощо (а.с.123-139).

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що вона належним чином виконує свої обов'язки по вихованню дітей, постійно з ними спілкується та приймає активну участь у їх житті.

Вищевказані обставини мають істотне значення для правильного вирішення даної справи, у зв'язку з чим заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягали задоволенню.

Однак, судом першої інстанції всіх вищевикладених обставини не було враховано, як і не було враховано того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на одного із батьків, який злісно ухиляється від виконання своїх обов'язків (батька) матері, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення спору.

Так, у відповідності до в п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання пройого застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивногоз'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиленнявід виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування нимисвоїми обов'язками.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_5 не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 (ОСОБА_3) ухиляється від виконання батьківських обов'язків.

Данні висновки колегії суддів також підтверджуються висновком органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1634/01-11 від 05.10.2015р. (а.с.80-82).

В даному висновку зазначено, що було заслухано думку малолітніх ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 Діти повідомили, що коли мама приїздить, вони разом проводять час, ходять до моря, тощо. Також зазначили, що мати завжди привозить їм подарунки, цікавиться їх життям.

Однак суд першої інстанції не взяв до уваги зазначений висновок, не вказавши мотиви своєї незгоди з ним, з чим не погоджується колегія суддів.

У відповідності до ст. 12 Конвенції «Про права дитини», держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяєтьсяналежна увага згідно з її віком і зрілістю.

Згідно 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення та не забезпечить її інтереси.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Таким чином, враховуючи ставлення дітей до своєї матері тавелике бажання спілкуватися з нею та проводити з нею якомога більше часу,позбавлення заявника апеляційної скарги батьківських прав, є недоцільним та таким, що порушуєінтереси дітей.

Тобто, вирішуючи спір, суд відповідно до вищевказаних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України не врахував, та не з'ясував, які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей, у чому полягає її винна поведінка, свідоме нехтування нею своїми обов'язками, чи вживалися до неї заходи реагування, а також не дослідив соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача, оскільки з'ясування цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити, оскаржуване рішеннясуду скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 04.05.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Н.А. Кононенко