РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року

м. Рівне

Справа № 559/14/18

Провадження № 22-ц/4815/376/18

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

учасники справи:

позивач - ПАТ КБ "ПриватБанк",

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 вересня 2018 року (ухваленого у складі судді Ралець Р.В.; повний текст рішення складено 02 жовтня 2018 року) у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

03.01.2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 17.02.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 1400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 106000 грн, яку просило стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк".

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з дня здійснення останнього платежу 19 вересня 2013 року та до часу звернення до суду із позовом про погашення заборгованості 03 січня 2018 року пройшло більше чотирьох років, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності.

29 жовтня 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" подано до суду апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банком подано позов у межах строку позовної давності.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору або не після несплати чергового платежу.

Згідно довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_4 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 17.02.2012 року з терміном дії до 11/15 року та 02.03.2013 року - кредитну картку було перевипущено і видано картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 08/16 року.

Перебіг позовної давності у справі почався з 31 серпня 2016 року, а позовну заяву подано у 2018 році, в межах строку позовної давності.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення.

Судом встановлено, що 17 лютого 2012 року ОСОБА_4 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 9).

Згідно довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" 17.02.2012 року ОСОБА_4 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 11/15 року, а 02.03.2013 року кредитну картку було перевипущено та видано картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 08/16 року (а.с. 59).

У зв'язку з порушенням боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка за розрахунком банку, що доданий до позовної заяви, станом на 17.02.2012 року складає 106000 грн, з яких: 4539,32 грн - заборгованість за кредитом, 101460,68 грн - заборгованість за процентами за користуванням кредитом.

05 грудня 2018 року представником АТ КБ "ПриватБанк" подано до суду апеляційної інстанції уточнений розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифів, чинних станом на 17.02.2012 року, які були узгоджені сторонами під час підписання кредитного договору, де нарахування заборгованості по процентах здійснено виходячи зі ставки 30 % за весь період нарахування.

Згідно вказаного розрахунку заборгованість ОСОБА_4 перед АТ КБ "ПриватБанк" становить 15852 грн, та складається з 4539,32 грн - основний борг; 6462,68 грн - заборгованість за відсотками; 4850 грн - заборгованість за пенею.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідачем до ухвалення рішення судом, зроблено заяву про застосування позовної давності у справі (а.с. 81).

За умовами договору сторони погодили обов'язковий щомісячний платіж - 7 % від заборгованості але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості (а.с. 10).

Як вбачається із матеріалів справи строк дії перевипущеної кредитної № НОМЕР_2 становить до 08/16 року, що підтверджується наявною у справі довідкою ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 59).

Відтак, у межах строку кредитування, який відповідає строку дії картки до 08 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти щомісячними платежами до 25 числа кожного місяця.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку (пеня за несвоєчасне погашення кредиту), то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

За вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Вищезазначене відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Позивач звернувся до суду з позовом 03 січня 2018 року, тобто банком пропущено строк позовної давності щодо щомісячних платежів за період до грудня 2014 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Після спливу строку дії картки (серпень 2016 року), зважаючи на те, що термін дії договору сторонами, у відповідності до умов договору продовжено не було, нарахування відсотків на суму непогашеного кредиту після серпня 2016 року слід вважати безпідставним та таким, що не відповідає умовам договору та вимогам закону, відповідно до яких нарахування відсотків, які передбачені як плата за користування кредитом здійснюється у межах строку дії договору (ст.ст. 1054, 1056-1, 1046, 1048, 509, 526, 530, 536, 625 ЦК України).

Таким чином, з ОСОБА_4 на користь АТ "ПриватБанк" можуть бути стягнути відсотки у межах строку кредитування, який відповідає строку дії карти, тобто за період по серпень 2016 року.

Оскільки, позивачем не пропущено строк позовної давності щодо платежів за період з грудня 2014 року, до стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ "ПриватБанк" підлягає заборгованість за кредитним договором від 17.02.2012 року у сумі 6934,93 грн, що складається з 4539,32 грн - заборгованість за тілом кредиту та 2395,61 грн - заборгованість за відсотками за період з грудня 2014 року по серпень 2016 року.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовна заява та апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" підлягають частковому задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги, було заявлено позивачем на суму 106000 грн, а задоволено на суму 6934,93 грн, тому підлягає до стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ КБ "ПриватБанк" судовий збір, сплачений за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 104 грн, та 156 грн - за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Ураховуючи те, що судом неповно з'ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову АТ КБ "ПриватБанк".

На підставі ст.ст. 1054, 1056-1, 1046, 1048, 509, 526, 530, 536, 625, 610, 612, 253, 261, 267 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 вересня 2018 року скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.02.2012 року у розмірі 6934,93 грн, що складається з 4539,32 грн - заборгованість за тілом кредиту та 2395,61 грн - заборгованість за відсотками за період з грудня 2014 року по серпень 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір, сплачений за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 104 грн, та за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 156 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя-доповідач С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук