Справа № 604/165/18
Провадження № 2/604/140/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі

головуючого судді Сташківа Н.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кияшко М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Підволочиськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову і до досягнення повноліття, посилаючись на не досягнення домовленості щодо участі відповідача, який проживає окремо з липня 2017 року, в утриманні дитини.

Сторони в судове засідання, будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, не зявилися, подали заяви з проханням справу слухати у їх відсутності.

Позивач подала заяву в якій уточнила позовні вимоги, просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову і до досягнення повноліття.

Відповідач проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживають діти.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області №2/604/43/18 від 30 січня 2018 року.

У шлюбі у сторін 10 січня 2002 року народився син ОСОБА_3, який на даний час є неповнолітнім, про що свідчить свідоцтво про народження серія І-ИД №090733, видане Іванівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 30 січня 2002 року.

Згідно з довідкою про склад сімї виконкому Підволочиської селищної ради Тернопільської області №597 від 24 квітня 2018 року, акту обстеження матеріально-побутових умов від 12 лютого 2018 року, складеного депутатом Підволочиської селищної ради №б/н, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3. До складу її сімї входить: ОСОБА_3, 10.01.2002 р. н., - син. Крім того у акті зазначено, що ОСОБА_2, не проживає разом із сином, не допомагає матеріально. ОСОБА_1 утримує матеріально неповнолітнього.

Судом встановлено, що Відповідач, разом з сімєю не проживає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Таким чином, в добровільному порядку коштів на утримання сина Відповідач не надає.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 №28 від 12 лютого 2018 року, яка працює у відділу освіти Підволочиської селищної ради та займає посаду Вчителя І категорії 13, загальна сума доходу останньої за період з січня 2017 року по грудень 2017 року становить 33364,81 грн.

З договору про надання освітніх послуг від 03 серпня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3, навчається на денній формі Технічного коледжу ТНТУ ім. І. Полюя, спеціальність: «122 Компютерні науки». Загальна вартість освітньої послуги за весь термін навчання (3 роки 10 місяців) становить 48 000 (сорок вісім тисяч) гривень.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Так, визначаючи розмір аліментів на неповнолітнього, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 01 січня становить 1860 гривень. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання ним коштів, необхідних для його життєдіяльності, збереження того рівня життя, який він б мав тоді, коли утримувався обома батьками.

Судом не встановлено, що Відповідач за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обовязків з утримання неповнолітнього сина, оскільки є працездатною особою і спроможний платити кошти на утримання дитини.

Враховуючи, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, потреби у її розвитку та навчанні, виходячи з принципів розумності та справедливості та визнання відповідачем уточнених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з Відповідача щомісячно аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову і продовжувати до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін.

З огляду на вказане, відповідно до ст. ст. 180, 184 СК України позовні вимоги належить задовольнити.

Керуючись ст. ст. 313, 141, 247, 263-265, 273, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 (жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серія МС 679674, виданий Підволочиським РВ УМВСУ в Тернопільській області 21 квітня 2000 року, ІПН НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 (жительки сел. Підволочиськ, вул. Ст. Бандери, 1/20, Тернопільської області, паспорт серія МС 809455, ІПН НОМЕР_2) аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 лютого 2018 року, і продовжувати до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 в дохід держави 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривень судового збору.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Б. Сташків