Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 553/4024/15-ц

провадження № 61-23850св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник відповідача - Сокуренко НаталіяВікторівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Мартєва С. Ю., Абрамова П. С., Лобова О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання дій протиправними, стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що він є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому відкрито декілька поточних карткових рахунків у гривні та розміщено депозитні вклади в іноземній валюті. 10 вересня 2015 року він помітив, що існують обмеження в роботі його рахунків, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк». Звернувшись до кол-центру ПАТ КБ «ПриватБанк» для з'ясування причини зупинення фінансових операцій за його рахунками, працівники банку не надали йому вичерпної інформації щодо причин блокування банківських рахунків і неможливості отримання належних йому грошових коштів.

Він неодноразово звертався до працівників ПАТ КБ «ПриватБанк» для врегулювання спору, після чого банк повернув йому кошти з депозитних рахунків і поточного карткового рахунку НОМЕР_1, однак не відновив фінансових операцій за картковими рахунками у гривні НОМЕР_2, НОМЕР_3 та не повернув кошти з карткового рахунку № НОМЕР_3.

На підставі вказаного, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06 вересня 2016 року, ОСОБА_1 просив суд визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо відмови у видачі коштів протиправними; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь кошти у розмірі 550,13 грн; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити проведення фінансових операцій за картковими рахунками у гривні НОМЕР_2, НОМЕР_3, відкритими на його ім'я та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2016 року у складі судді Крючко Н. І. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії ПАТ КБ «ПриватБанк» із зупинення фінансових операцій за картковими рахунками позивача відповідають вимогам законодавства, зокрема, положенням статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», оскільки дії позивача можуть свідчити про незаконне використання спеціального платіжного засобу.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» протиправними.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 550,13 грн.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити проведення фінансових операцій за картковими рахунками у гривні: НОМЕР_1 і № НОМЕР_3, відкритими на ім'я ОСОБА_1, відповідно до правил Міжнародних платіжних систем.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 2 046,24 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надав суду належних і допустимих доказів наявності законних підстав для блокування карткових рахунків позивача на підставі статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», зокрема факти звернення до уповноваженого органу щодо порушення кримінального провадження з приводу незаконних дій позивача, як це передбачено положеннями зазначеного Закону.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк діяв відповідно до умов договору та вимог законодавства, які регулюють зупинення фінансових операцій, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму та надають банку право зупинити операції за рахунком і обмежити клієнта в розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку у разі використання рахунку, відкритого фізичній особі для проведення операцій, які містять ознаки передбачені статтями 15, 16 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

У травні 2017 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу ПАТ «КБ «ПриватБанк», вказуючи на те, що апеляційний суд обґрунтовано задовольнив його позовні вимоги, оскільки банком не надано суду доказів на підтвердження правомірності блокування карткових рахунків, відкритих на його ім'я. Також відповідач не надав належних і допустимих доказів звернення із заявою до правоохоронних органів про незаконні, на думку банку, дії клієнта, не довів порушення позивачем вимог законодавства, за наслідками порушення яких було заблоковано його карткові рахунки. Рахунки заблоковано без повідомлення та його згоди.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині третій статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного повністю не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» перебувають у договірних відносинах. Га ім'я ОСОБА_1 відкрито наступні карткові рахунки: НОМЕР_1, залишок коштів на якому складає 2 203,55 грн; № НОМЕР_3, залишок коштів на якому складає 550,13 грн. Крім того, 23 травня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу, за умовами якого на ім'я останнього було відкрито депозитний рахунок в іноземній валюті НОМЕР_4, залишок коштів на якому станом на 23 травня 2016 року складає 110,80 євро.

03 вересня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було ініційовано проведення службового розслідування, за результатами якої було встановлено, що за допомогою терміналів самообслуговування на належну ОСОБА_1 картку № НОМЕР_3 невідомою особою вносилися банкноти з ознаками значного зношення/пошкодження, а саме були забруднені синім розчином. Після чого, ОСОБА_1 у касах банку і банкоматах, належним банку, знімав з цієї картки грошові кошти.

На підставі висновку службового розслідування від 03 вересня 2015 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» було призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), виданої ОСОБА_1

ПАТ КБ «ПрвиатБанк» стверджувало, що причиною прийняття такого рішення стало здійснення ОСОБА_1 незаконної фінансової операції з отримання коштів шахрайським способом на свою користь, що відповідно до положень Закону України «Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» є підставою для зупинення фінансових операцій.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, апеляційний суд виходив із того, що дії ПАТ КБ «ПриватБанк», які обмежили права клієнта банку (позивача) щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунках, є неправомірними і порушують його права, при цьому в процесі розгляду справи банк не надав суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про наявність законних підстав для блокування карток позивача, а саме звернення до уповноваженого органу щодо порушення кримінального провадження з приводу незаконних дій позивача та порушення останнім вимог чинного законодавства.

У статті 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Таким чином, дії ПАТ «КБ «ПриватБанк» щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мають, зокрема, відповідати усім вимогам спеціального Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки є суб'єктами первинного фінансового моніторингу.

Частинами першою-третьою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочі дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Частиною п'ятою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що у разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов'язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб'єкту первинного фінансового моніторингу; є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб'єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб'єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій-п'ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Пунктом 91 постанови Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» передбачено, що банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною другою статті 10 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У статті 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином не обґрунтувало правомірність блокування карткових рахунків, відкритих на ім'я позивача.

Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надало суду належних і допустимих доказів звернення із заявою до правоохоронних органів про незаконні, на думку відповідача, дії клієнта, не довело порушення позивачем вимог законодавства, за наслідками порушення яких було заблоковано його карткові рахунки. Рахунки було заблоковано без повідомлення і згоди позивача. На час ухвалення апеляційним судом оскаржуваного судового рішення рахунки позивача були заблоковані більше двох років.

На підставі вказаного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд, установивши, що дії відповідача щодо обмеження права користування і розпорядження картковими рахунками шляхом їх блокування не відповідають вимогам законодавства, зокрема, вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у частині зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити проведення фінансових операцій за картковими рахунками у гривні: НОМЕР_1 і № НОМЕР_3, відкритих на ім'я ОСОБА_1, оскільки задоволення цієї вимоги якнайкраще сприяє ефективному поновленню порушених прав позивача, зокрема, шляхом забезпечення вільного доступу до належних йому грошових коштів у розмірі 550,13 грн, розміщених на рахунку № НОМЕР_3, якими він матиме можливість безперешкодно користуватися і розпоряджатися на власний розсуд.

При цьому апеляційним судом помилково задоволено вимогу ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів у розмірі 550,13 грн, розміщених на рахунку № НОМЕР_3, оскільки відновлення на підставі рішення суду проведення фінансових операцій за цим картковим рахунком забезпечить позивачу повний доступ до вказаних грошових коштів у розмірі 550,13 грн, що, у свою чергу, виключає необхідність стягнення цих коштів з банку.

Доводи касаційної скарги про те, що банк діяв відповідно до умов договору та вимог законодавства, які регулюють зупинення фінансових операцій, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму та надають банку право зупинити операції за рахунком і обмежити клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку у разі використання рахунку відкритого фізичній особі для проведення операцій, є безпідставними, оскільки таке право банку має бути реалізовано у строки та порядку, встановленому Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції у цій частині - залишенню в силі.

В іншій частині рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, отже підстав для його скасування в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання дій протиправними немає, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення цього судового рішення без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З урахуванням часткового задоволення касаційної скарги, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути частину судових витрат, пов'язаних з переглядом справи у суді касаційної інстанції, яка є пропорційною задоволеним вимогам, у розмірі 584,64 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути частину судових витрат, пов'язаних з переглядом справи у суді касаційної інстанції, яка є пропорційною задоволеним вимогам, у розмірі 584,64 грн.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 141, 402, 409, 411, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення коштів скасувати.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів залишити в силі.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання дій протиправними залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір у розмірі 584,64 грн.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року в нескасованій частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта