ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-1657/2009 Номер провадження 22-ц/814/603/18Головуючий у 1-й інстанції Сьоря с.І. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

12 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі судді-доповідача Гальонкіна С.А., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_2 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2018 року у складі головуючого судді Сьоря С.І., постановлену в залі суду в м. Кременчуці, відомості про складання повного тексту відсутні, у справі № 2-1657/2009 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_2 про видачу дублікату виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов'язків, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2018 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_2 про видачу дублікату виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою місцевого суду, її в апеляційному порядку оскаржив ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод» - арбітражний керуючий ОСОБА_2, направивши апеляційну скаргу засобами поштового зв'язку 12 жовтня 2018 року.

Одночасно подано письмове клопотання про поновлення строку на оскарження, в якому арбітражний керуючий зазначає, що ухвала була отримана 14 вересня 2018 року. Цивільним процесуальним кодексом України не визначено чіткий перелік причин, які слід вважати поважними. Між тим, поважними причинами процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи виконати процесуальні дії у межах установленого законом проміжку часу. До них безпосередньо належить відсутність особи в місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження. Оскільки, він 18.09.2018 року був у відрядженні у Господарському суді Харківської області з метою участі у судовому засіданні у справі № 922/3734/15, то вважає, що строк на апеляційне оскарження ним пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Також, заявлено письмове клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», яке обґрунтовано тим, що ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод» постановою Господарського суду Полтавської області від 06.11.2012 року визнане банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а відтак господарським судом встановлена неплатоспроможність товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разу розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 41, 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Аналогічні висновки висловлені Європейським судом з прав людини й у справі «Устименко проти України», №32053/13, п. 46, п. 47, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року, в якому серед іншого зазначено, що відхід від принципу верховенства права, одним з основоположних аспектів якого є принцип правової визначеності (дотримання принципу res judicata) можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Надавши оцінку підставам, викладеним апелянтом в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, суддя-доповідач вважає, що вони не свідчать про поважність пропуску встановленого законом процесуального строку, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судове засіданні 04 вересня 2018 року було проведено без участі заявника на підставі поданої ним заяви (а.с.17).

Копія повного тексту ухвали місцевим судом направлена на адресу, зазначену заявником - арбітражним керуючим, - м. Київ, вул. Мельникова, 83д, секція V, поверх 7, офіс № 700 (а.с.23). Кореспонденція суду отримана 13.09.2018 року представником за довіреністю Путієнко, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с.24).

Суддя-доповідач критично відноситься до твердження апелянта про отримання ухвали 14.09.2018 року з посиланням на роздруківку з офіційного сайту «Укрпошта», оскільки ці відомості спростовуються належним і допустимим доказом, який міститься в матеріалах справи - рекомендованим повідомленням (а.с.24). В даному випадку роздруківка з офіційного інтернет-сайту «Укрпошта» не являється належним і допустимим доказом щодо підтвердження дати вручення судової кореспонденції.

Оскільки копію оскаржуваної ухвали апелянт отримав 13 вересня 2018 року (а.с.24), то п'ятнадцятиденний строк на оскарження, протягом якого можна було подати апеляційну скаргу, тривав по 28 вересня 2018 року включно. Однак, апеляційна скарга арбітражним керуючим подана засобами поштового зв'язку 12 жовтня 2018 року, номер поштового відправлення 754 (а.с.54).

Підставами поважності пропуску строку на оскарження апелянтом зазначено перебування у тривалому відрядженні. Разом з тим, на підтвердження даних обставин надано посвідчення про відрядження, з якого вбачається, що ОСОБА_2 перебував у відрядженні в м. Харкові в господарському суді Харківської області лише один робочий день - 18 вересня 2018 року, а не весь період тривалості процесуального строку, визначеного ст. 354 ЦПК України.

Таким чином, доводи апелянта про тривалу відсутність за своїм місцем перебування, що унеможливила дотримання ним процесуальних строків, суддею-доповідачем не беруться до уваги, оскільки докази надані на підтвердження цих обставин не доводять їх.

Зважаючи на норми закону та обставини, якими обґрунтовується клопотання про поновлення строку на оскарження ухвали суду, суддя-доповідач приходить до висновку, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження, викладені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, є неповажними, оскільки заявник у встановлений законом строк не скористався правом на оскарження.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За таких обставин необхідно апеляційну скаргу залишити без руху з наданням строку для подачі заяви з наведенням інших підстав для поновлення строку на оскарження ухвали місцевого суду.

Окрім того, при подачі апеляційної скарги судовий збір, відповідно до п. 1.9. ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», не сплачено.

Апелянтом заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтовано тим, що ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод» постановою Господарського суду Полтавської області від 06.11.2012 року визнане банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а відтак господарським судом встановлена неплатоспроможність товариства.

Суддя-доповідач, надавши оцінку заявленому клопотанню, вважає, що воно не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи заяву про звільнення від сплати судового збору, арбітражний керуючий посилається на рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року, в якому Європейський суд зазначив, що сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнюючи його таким чином і мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права та повинна мати законну мету.

Надаючи оцінку практики Європейського суду з прав людини, суддя-доповідач звертає увагу на те, що висновки Європейського суду щодо вирішення питань стягнення судового збору стосуються тих випадків коли обов'язок сплати судового збору не має законного підґрунтя та встановлені його розміри не відповідають критерію «розумного».

У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Повторюючи свої висновки ЄСПЛ наголошує, що доступ до суду національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року, заява № 68490/01).

Таким чином, положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовані державою прийняттям Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, держава визначилась із засобом, який може використовуватись для доступу до суду шляхом подачі позову без оплати його судовим збором.

Законом України «Про судовий збір» арбітражний керуючий не віднесений до категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору (ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»).

У статті 8 Закону «Про судовий збір» закріплено норму відповідно до якої, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою: - відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі; - зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Вказаною нормою чітко визначений перелік умов, за яких суд може прийняти таке рішення.

Разом з цим, підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони за наявності певних умов, визначених ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», до яких відносяться: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

За приписами ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин та є правом, а не обов'язком суду щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов'язки, суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип, а також положення ст. 5 Закону України «Про судовий збір», апеляційний суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів. При цьому у першу чергу задовольняються серед іншого й витрати на оплату судового збору.

Згідно ч. 5 ст. 115 вказаного Закону сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

Перебування боржника в процедурі банкрутства на стадії ліквідаційної процедури не є підставою для звільнення банкрута від сплати судового збору та жодним чином не впливає на обов'язок саме ліквідатора (арбітражного керуючого) здійснити оплату судового збору. Апелянтом не зазначено про наявність будь-яких інших умов, визначених ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір».

Оцінивши доводи заявника, що наведені на обґрунтування підстав для звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, враховуючи положення ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 129 Конституції України, в якій як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд не знаходить правових підстав для задоволення клопотання банкрута в особі ліквідатора, арбітражного керуючого ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору.

Пунктом 1.9. ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» № 3674-VI закріплено, що за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду юридичною особою або фізичною особою-підприємцем сплачується судовий збір в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент подачі апеляційної скарги, становить 1762 грн.

Таким чином, судовий збір підлягає сплаті у розмірі - 1762 грн. 00 коп., оригінал квитанції повинен бути наданий суду.

Оплата повинна здійснюватися за реквізитами:

отримувач: УДКСУ у м. Полтаві;

код отримувача ;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

код банку отримувача МФО: 899998;

розрахунковий рахунок отримувача: 0006;

код класифікації доходів бюджету: 22030101 Судовий збір (Державна судова

адміністрація України, 050).

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу необхідно залишити без руху з наданням строку для подачі заяви про поновлення строку із зазначення інших підстав та сплати судового збору, роз'яснивши скаржнику, що у разі невиконання в повному обсязі вимог даної ухвали упродовж десяти днів з моменту її отримання, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Керуючись ст. ст. 354, 357 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Визнати наведені підстави для поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2018 року - неповажними.

Відмовити ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод» - арбітражному керуючому ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_2 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2018 року залишити без руху.

Надати строк для подачі заяви з наведенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду та усунення решти недоліків в частині оплати судового збору протягом десяти днів з моменту отримання ухвали.

Роз'яснити апелянту, що у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено, якщо він не звернеться до апеляційного суду із заявою з наведенням інших підстав для поновлення строку на оскарження ухвали місцевого суду та не усуне решту недоліків в частині оплати судового збору протягом десяти днів з моменту отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду (підпис) С.А. Гальонкін

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського апеляційного суду С.А. Гальонкін