Справа №345/4549/18
Провадження № 2/345/1868/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Баран В.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до Ріп»янської сільської ради, третя особа на стороні відповідача: Головне Державне Управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 сільської ради, третя особа на стороні відповідача: Головне Державне Управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області , ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,4872 га. в с. Ріпянка Калуського району без погодження меж із суміжним землекористувачем. Свої позовні вимоги мотивує, тим, що вона тривалий час користується земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства, площею 0,60 га, яка була передана ще її бабці ОСОБА_4 у приватну власність відповідно до рішення 16 сесії ОСОБА_3 сільської ради народних депутатів 21 скликання від 23.12.1993 року та мала намір скористатися правом безоплатної приватизації даної земельної ділянки у відповідності до статті 118 Земельного кодексу України та в 2017 році подала заяву до Ріп»янської сільської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,60 га. Рішенням ОСОБА_3 сільської ради від 19.05.2017 року № 8-11/2017 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до БОЖБ та ведення ОСГ» сільська рада надала позивачу відповідний дозвіл. Для розроблення проектної документації позивач звернулася до ТОВ «Прикарпатський інформаційно-кадастровий центр» , уклавши з ним відповідний договір. Однак, для виготовлення технічної документації необхідний акт про погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами. У звязку із цим позивач звернулася до сусідів власників суміжних ділянок для підписання відповідного акту. Усі землекористувачі погодили межі та підписали акт, окрім ОСОБА_2 , яка безпідставно відмовилася його підписувати. Дана відмова порушує вимоги чинного законодавства, які регламентують порядок виготовлення і погодження технічної документації та позбавляє можливості позивача приватизувати земельну ділянку. З метою усунення перешкод у виготовленні позивачу технічної документації, остання звернулася до сільської ради про вирішення питання щодо погодження меж . За результатами розгляду її звернення сільським головою ОСОБА_5 , на підставі рішення земельної комісії,погоджено межі замість ОСОБА_2 . Однак, у затвердженні позивачу технічної документації відмовлено та скеровано до суду згідно рішення сільської ради від 18.06.2018 р. №11-18/2018 «Про повторний розгляд спірного питання між жителями с.Ріпянка ОСОБА_1 та ОСОБА_2М.» ,а тому вимушена звернутися в суду з даним позовом.

Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2ст. 247 , ч. 2 ст. 279 ЦПК України.

29.11.2018 року третя особа ОСОБА_2 подала заяву про слухання справи у її відсутності, з участю її представника адвоката ОСОБА_6 та відзив на позов, відповідно до якого позовну заяву вважає безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, просить відмовити у задоволенні позову виходячи з наступного . З приводу посилання позивача на такий спосіб захисту права як визнання права, то можна визнати право на майно (право власності, право оренди і т.п.), а не право на вчинення дій. Зокрема , всі види прав на землю чітко викладені в Розділі ІІІ Земельного кодексу України «Права на землю». Що ж стосується права на приватизацію землі (та порядок приватизації), то таке право вже встановлено Главою 14 ЗК України, а тому визнавати те, що вже визначено і встановлено Законом підстав не існує. В той же час, бажання позивачки приватизувати земельну ділянку без погодження меж із межівником не базується на Законі, та не може бути здійснено, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Процедура порядку набуття права власності на землю чітко визначена нормативно-правовими актами. Так, за змістом пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Відповідно до частин першої, другої статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта.

Відповідно, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов'язковим при виділенні земельної ділянки у власність (аналогічний висновок висловлений колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховний Суд у постанові від 11 липня 2018 року по справі № 263/11779/16-ц).

Таким чином приватизація земельної ділянки без погодження меж не може відбуватись, то ж задовольняючи позов суд не буде керуватись Законом, що буде порушенням вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності рішення суду.

Твердження позивачки, що вона не може приватизувати «свою» земельну ділянку через те, що ОСОБА_2 відмовляється підписати їй акт погодження меж не відповідає дійсності, оскільки законодавець передбачив процедуру, як діяти в такому випадку. Зокрема, якщо межівник безпідставно відмовляється погоджувати межі, то в такому випадку орган місцевого самоврядування (який дав дозвіл на відвід землі) встановлює факт чи порушуються межі інших земельних ділянок, і якщо порушень немає, то приймається відповідне рішення щодо погодження меж без підпису межівника.

Комісія сільської ради виходила на місце для вивчення цього питання 25.04.2018р., та в результаті обстеження суміжних земельних ділянок було виявлено, що ОСОБА_1 хоче приватизувати і земельну ділянку площею 0,0375 га, якою користується вона . Саме тому був складений акт, яким рекомендувалось скасувати акт щодо встановлення меж ОСОБА_1.

Із цих самих підстав вона не можу підписати позивачу акт погодження меж, оскільки ОСОБА_1 хоче приватизувати і її земельну ділянку площею 0,0375 га, яка знаходиться поруч із її будинковолодінням. Розуміючи, що ОСОБА_1 буде і надалі робити спроби щодо захоплення її земельної ділянки, вона звернулась до сільської ради із заявою щодо дачі їй дозволу на виготовлення технічної документації, щоб приватизувати свої земельні ділянки, і рішенням Ріпянської сільської ради від 26.10.2018р. їй такий дозвіл дано, в тому числі і на земельну ділянку площею 0,0375 га (ділянка № 2), яку хоче під виглядом приватизації своєї земельної ділянки, забрати собі ОСОБА_1

Окрім цього, оскільки позивач ставить питання щодо права на отримання права на землю, в склад якої включено земельну ділянку площею 0,0375 га, якою вона користується на протязі декількох десятиліть, то даний спір напряму впливає на її права користувача землі, а тому вона повинна була бути залучена до участі в справі в якості співвідповідача. Однак, оскільки право заявляти клопотання про залучення до справи співвідповідача належить виключно позивачу, то вона позбавлена можливості заявити таке клопотання, однак доводить дану обставину до відома суду і позивача.

Згідно ст. 134 ЦПК України повідомляє суд про розмір судових витрат, який становить 3000 грн. витрати на правову допомогу по складанню відзиву на позов та представництво її інтересів в суді адвокатом, а тому просить судові витрати стягнути з позивача.

06.12.2018 р. представник третьої особи головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Безхліб»як С.І. подала пояснення, відповідно до якого просить суду розгляд справи проводити без її участі, при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

07.12.2018 року представником відповідача ОСОБА_3 сільської ради сільським головою ОСОБА_5 подано заяву, згідно якої сільська рада даний позов не визнає, оскільки під час вирішення спірного питання щодо межі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було встановлено, що ОСОБА_1 хоче приватизувати земельну ділянку, якою користується ОСОБА_2, тому сільською радою не прийнято рішення про погодження межі без підпису межівника, у звязки з цим просить відмовити в задоволенні позову, справу просить слухати без участі представника сільської ради.

07.12.2018 року представник позивача ОСОБА_7 подала відповідь на відзив, згідно якого вважає, що твердження наведені у ньому є безпідставними, не ґрунтуються на належних доказах та нормах права. Спростовуючи твердження ОСОБА_2 з приводу неналежного способу захисту щодо визнання за позивачем права на приватизацію на земельну ділянку без погодження меж із суміжним землекористувачем, слід відзначити, що відповідно до ст.. 55 Конституції України кожен має право на будь-яким не забороненим законом засобом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних дій . Право на безоплатну приватизацію земельної ділянки це один із способів набуття права власності на землю як це передбачено п. а ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України .Не погодження меж з боку суміжного землекористувача перешкоджає позивачу реалізувати це право , адже акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації , на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. Водночас, слід підкреслити, що землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою відповідно до ст.. 152 ЗК України. Кім того, у відзиві міститься посилання на Інструкцію про порядок складання , видачі , реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 р. № 43, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 р. № 404. Спростуванню підлягає і твердження ОСОБА_2 про те, що погодження меж суміжним землекористувачем шляхом підписання акта є підставою для відмови у приватизації земельної ділянки. Адже така відмова може бути предметом розгляду сільською радою в порядку ст.. 158,159 ЗК України. І такий розгляд за заявою позивача мав місце земельною комісією за рішенням якої , акт прийомки передачі межових знаків на зберігання був складений і підписаний сільським головою с.Ріпянка, однак з невідомих позивачу причин протокол комісії , який необхідний для доручення до матеріалів справи технічної документації відсутній. Рішення про скасування даного акта сільською радою не приймалося.

Крім того, ОСОБА_2 не надано належних доказів того, що вона користується цією земельною ділянкою тривалий час , тоді як позивач надала суду архівну довідку від 13.12.2017 р. № 11-33/753 про те, що цією земельною ділянкою користувалася ще бабця позивача ОСОБА_4.

Дивним та нелогічним виглядає і факт прийняття рішення Ріп»янською сільською радою від 26.10.2018 р. № 2-20/2018 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для БОЖБ та ведення ОСГ» , яким надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою в тому числі на ділянку №2 в розмірі 0,0375 га, якою користується позивач , коли цією ж сільською радою рішенням від 18.06.2018 року № 11-18/2018 позивачу та ОСОБА_2 рекомендовано земельний спір вирішувати в судовому порядку.

Очевидно, що сільська рада свідомо приймаючи зазначене рішення діяла виключно в інтересах ОСОБА_2 ігноруючи права позивача , адже судом рішення про вирішення спору ще не прийнято.

Крім того , звертає увагу суду на те, що відповідно до ст.. 178,191 ЦПК України відзив на позовну заяву подає відповідач, а треті особи як це передбачено в ст.. 192 ЦПК України - подають пояснення щодо позову, тому нею подається відповідь на позов. Таким чином, враховуючи вищенаведене та відсутність заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача ОСОБА_3 сільської ради , просить суду задоволити позов.

Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідност. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 55 Конституції України , права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 5ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Процедура порядку набуття права власності на землю чітко визначена нормативно-правовими актами.

Так, ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно ст.. 1 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою це проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обовязкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

А ст. 50 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають в себе кадастровий план земельної ділянки.

Відповідно до частин першої, другої статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Таким чином, в процесі виготовлення технічної документації чинним законодавством передбачено необхідність погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, а тому виготовлення та затвердження технічної документації без погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами суперечитиме Закону.

Судом встановлено, що згідно рішення Ріпянської сільської ради Калуського району №8-11/2017 від 19.05.2017 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для БОЖБ та ведення ОСГ» (а.с.5) дано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою.

Для розроблення проектної документації позивач ОСОБА_1звернулася до ТОВ «Прикарпатський інформаційно-кадастровий центр» , уклавши з ним відповідний договір. Однак, для виготовлення технічної документації необхідний акт про погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами. У звязку із цим позивач звернулася до сусідів власників суміжних ділянок для підписання відповідного акту. Усі землекористувачі погодили межі та підписали акт, окрім ОСОБА_2 (7-11)

Як вбачається із копії акта від 25.04.2018 року , складеного комісією в складі голови земельної комісії ОСОБА_8, секретаря Ріпянської сільської ради ОСОБА_9, голови ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_5 , 25.04.2018 року розглянуто спірне питання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і комісія просить скавути акт щодо встановлення меж і повторно розглянути спірне питання на черговій сесії ОСОБА_3 сільської ради , згідно матеріалів які надали в сільську раду (а.с.40).

Тоді позивач повторно звернулася до сільської ради про вирішення питання щодо погодження меж . За результатами розгляду її звернення сільським головою ОСОБА_5 , на підставі рішення земельної комісії, погоджено межі замість ОСОБА_2 . Однак, у затвердженні позивачу технічної документації відмовлено та рекомендовано вирішувати питання щодо спірної земельної ділянки в судовому порядку відповідно до рішення сільської ради від 18.06.2018 р. №11-18/2018 «Про повторний розгляд спірного питання між жителями с.Ріпянка ОСОБА_1 та ОСОБА_2М.» (а.с.13)

У звязку із вищенаведеним, суд приходить до висновку, що в даному випадку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір з приводу права на земельну ділянку , площею 0,0375 га., а не спір з приводу межі.

Як вірно зазначено третьою особою ОСОБА_2 у відзиві, її не залучено позивачем як співвідповідача у справі. Оскільки, нормами чинного ЦПК України суд позбавлений можливості з власної ініціативи залучити співвідповідача, а позивач таким правом не скористався (хоча про це йому було відомо, оскільки відзив на позов одержано, що підтверджується відповіддю на відзив), суд вважає, що в даному випадку буде порушено право ОСОБА_2 на землю та справедливий судовий розгляд.

Крім того, як вбачається із рішення Ріп»янської сільської ради від 26.10.2018 р. № 2-20/2018 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для БОЖБ та ведення ОСГ» , ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою в тому числі на ділянку №2 в розмірі 0,0375 га. (а.с.41) .

За правилом ч.1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, ч.3ст.12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.27постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції ", виходячи з принципу процесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції №0400632 від 26 листопада 2018 року, вартість правничої допомоги яку отрима ла третя особа ОСОБА_2 складає 3000 грн.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь третьої особи ОСОБА_2 понесені нею судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу.

Н підставі викладеного та керуючись ст.ст. 78,118,198 ЗК України, ст..ст.1,29,50 Закону України «Про землеустрій» , ст. ст. 12,13, 15,16,77,81,89,133,137,139,258,259,263-268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ріп»янської сільської ради , третя особа на стороні відповідача: Головне Державне Управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області , ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 3000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду , шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя

Повний текс рішення виготовлено 12.12.2018 р.