Київський апеляційний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року місто Київ.

Справа № 753/22597/15

Апеляційне провадження № 22-ц/824/648/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Рубан С.М., Іванченка М.М.

секретар: Задерей І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року (у складі судді Шклянки М.П.)

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку &q?ок;Співдружність&q?у ;, Приватне підприємство &quПр;Етіс&q?ід; про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири -

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з викладеним вище, починаючи з 03 жовтня 2018 року цивільні справи, які перебували в провадженні Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями новоутвореного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2018 дану справу призначено судді-доповідачу ОСОБА_4

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2018 року дану справу прийнято до провадження цього суду.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_2 в грудні 2015 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. У травні 2015 року її квартира була залита з вини відповідачки, що підтверджується актом ОСББ &q?по;Співдружність&q?ер;, внаслідок залиття їй була завдана майнова шкода в сумі 78576, 00 грн., яку позивач просила відшкодувати за рахунок відповідача, а також моральну шкоду в сумі 50 000 грн. та витрати на правову допомогу 25 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати з постановленням нового рішення про задоволення позову.

В скарзі посилалась на порушення норм процесуального права, безпідставне відхилення клопотання про допит свідків. Відповідач жодними доказами не спростувала, що шкода завдана не з її вини, а тому суд безпідставно відмовив в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що клопотання позивача про допит свідка було задоволено і був допитаний свідок ОСОБА_5, на допиті інших свідків, які до суду не з'явились представник позивача не наполягав. У відзиві зазначено, що акт про залиття не відповідає вимогам закону, оскільки в ньому відсутній підпис відповідача, не зазначений конкретний опис пошкоджень та в яких приміщеннях квартири вони мали місце, відсутні підписи сторін та свідків.

Висновок Приватного підприємця ОСОБА_6, щодо розміру збитків правомірно не взятий судом до уваги, оскільки у висновку зазначено, що остання враховувала пошкодження зафіксовані в акті від 08 липня 2015 року, а не від 18 травня 2015 року, які були зафіксовані представниками ОСББ. При цьому в дефектному акті вказані пошкодження балкону та кухні, які в акті від 18 травня 2015 року взагалі не фіксувались. Суд вірно врахував, що у зв'язку з проведеним ремонтом неможливо встановити дійсний розмір завданої позивачу шкоди, так як неможливо встановити, в якому стані була кватира до її залиття. Позивач просила стягнути вартість проведеного нею ремонту, а не шкоду, пов'язану з залиттям квартири. Доказів спричинення позивачу моральної шкоди матеріали справи також не містять.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав. Представник відповідача проти задоволення скарги заперечувала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.І ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювана шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вважав встановленими такі обставини.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування.

Відповідачка проживає в АДРЕСА_5, яка належить їй на праві власності та розташована поверхом вище квартири позивача.

Згідно акта обстеження квартири АДРЕСА_5 від 02 травня 2015 року, складеного ОСББ &q?ту;Співдружність&qu ; при аварійному обстеженні квартири 133 виявлено прорив гнучкого шлангу подачі гарячої води в умивальнику, який знаходиться в ванній кімнаті квартири ОСОБА_3, внаслідок чого було затоплено квартири 125,118, 112 що знаходяться поверхом нижче.

Відповідно до акту ОСББ &qume;Співдружність&quif; обстеження квартири позивача від 18 травня встановлено, що квартира залита з квартири НОМЕР_4. Було виявлено потрапляння гарячої води на підлогу, стіни, стелю, меблі, а саме:

-деформація міжкімнатни дверей та вхідних дверей

-деформація ламінату у всіх кімнатах

-пошкоджено шафу-гардероб в холі квартири

-прийшла в непридатність плівка натяжної стелі в холі квартири

-деформація вбудованої кухонної мебелі

-деформація шафи в санвузлі

-деформація шафи в коридорі

-деформація шафи на балконі

Внаслідок потрапляння гарячої води на стіни та стелю, шпалери понабухали, повідставали та пожовкли і набули непридатного виду для подальшого використання. На стелі з'явились руді розводи, стельові світильники демонтовані для висихання.

Других наслідків залиття не виявлено.

З метою оцінки завданої шкоди позивач звернулась до спеціаліста ОСОБА_6, яка 08 липня 2015 року обстежила квартиру позивача та склала дефектний акт на підставі якого був складений звіт з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику квартири відповідно до якого внаслідок затоплення квартири з верхнього поверху ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду на дату оцінки 08 липня 2015 року в сумі 76576 грн. Відповідно до квитанції на а.с.9 , за оцінку позивач сплатила 2000 грн.

За складеним кошторисом вартість будівельних робіт 69409 грн., вартість заробітної плати 23797 грн.

Вищенаведені докази суд не прийняв, з огляду на те, що відповідачка не була присутня під час огляду місця залиття та не була залучена до складання цього акту, також в акті не зазначені підписи свідків, які підтверджують, що відповідачка відмовилась підписувати акт. Звіт про оцінку, суд не прийняв до уваги, так як в акті в якому фіксувались пошкодження не було зазначено конкретні пошкодження та їх розмір , звіт складено на підставі дефектного акту, зробленого самим спеціалістом, який не узгоджується з актом ОСББ про зафіксовані пошкодження, а саме щодо пошкоджень кухні та балкону.

Крім того, суд врахував висновок судово-технічної експертизи, відповідно до якої неможливо встановити вартість необхідних ремонтних робіт, у зв'язку з залиттям, так як станом на 2017 рік квартира вже відремонтована і неможливо встановити стан квартири до залиття та ступінь зносу матеріалів, якими була обладнана квартира.

Колегія суддів з такими висновками суду не погоджується з огляду на наступне.

З письмових пояснень відповідачки надісланих суду, та отриманих 16 січня 2016 року вбачається, що в квартирі 125, яка розташована поверхом нижче два роки проводились ремонтні роботи і вона потерпала від шуму. Також в поясненнях вказано, що в квітні 2015 року відповідачці повідомила соціальний працівник про те, що у ванній кімнаті протікають крани.

Після чого вона зателефонувала в ЖЕК та викликала сантехніків, які прийшли в квартиру, проте, коли побачили, що вона інвалід, повідомили, що нічого робити не будуть, після чого вона попросила двірника ОСОБА_7, який 30 квітня 2015 року відремонтував їй крани і сказав, що уже все добре. Однак 02 травня 2015 року в її квартирі сталося затоплення.

Враховуючи вказані пояснення, затоплення квартири відповідача і квартири позивача сталося через несправність сантехнічного обладнання, яка мала місце в квартирі відповідача, яка самостійно, неофіційно залучила до ремонту обладнання не фахівця, а тому має нести відповідальність за наслідки, які спричинила несправність сантехнічного обладнання в її квартирі.

При цьому колегія враховує, що доказів про виклик сантехніків з ОСББ в установленому порядку, через подання заявки суду надано не було.

При цьому висновок суду, про те, що оскільки акт про залиття складений з порушеннями, а тому позивач не довела, що шкода завдана відповідачем, спростовується письмовими поясненнями відповідачки, які містяться в матеріалах справи та не відповідає вимогам закону, а саме ч.2 ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої, особа звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідач не надала суду доказів, що шкоду завдано працівниками ЖЕК, які здійснювали ремонт за її викликом, а навпаки пояснила, що останні відмовились проводити роботи, після чого вона умовила двірника здійснити ремонт кранів у ванній кімнаті.

За відсутності доказів, що пошкодження в квартирі позивача утворились не внаслідок поломки сантехнічного обладнання відповідача, яка зобов'язана була доводити цю обставину в силу ч.2 ст. 1166 ЦК України , суд першої інстанції безпідставно не прийняв надані позивачем докази.

Відповідно до ч.4,5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам інших громадян.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням того, що утримання сантехнічного обладнання у квартирах, що належать на праві власності громадянам є їх обов'язком, а також виходячи з того, що за належний стан змішувачів на кранах, відповідальність несе власник квартири, вина відповідача у спричиненні залиття, яке мало місце 02 травня 2015 року,- є доведеною.

Пошкодження в квартирі позивача були зафіксовані в акті від 18 травня 2015 року, а також в дефектному акті спеціаліста від 08 липня 2015 року.

Не приймаючи кошторис та звіт про оцінку збитків, суд вказав на відсутність опису приміщень, які були залиті в акті ОСББ від 18 травня 2015 року, та не співпадіння з дефектним актом спеціаліста від 08 липня 2015 року, колегія суддів з таким висновком не погоджується, оскільки як з акту від 18 травня 2015 року, так і з показів свідка ОСОБА_5 вбачається, що вся кватира відповідача була залита водою, відповідно до акту, внаслідок цього залиття було залито не тільки квартиру позивача, а й іще одну квартиру, яка знаходиться на 2 поверхи нижче, зафіксовано пошкодження не лише стін, а й підлоги та меблів, пошкодження дверних коробок та інші. Тобто, наслідки залиття були значними і найбільше постраждала квартира позивача, яка розташована під квартирою відповідача де відбувся прорив і звідки лилася гаряча вода.

Порівнюючи акт від 18 травня 2015 року та дефектний акт спеціаліста від 08 липня 2015 року, судом не встановлено суттєвих розбіжностей, оскільки в акті від 18 травня зафіксовано пошкодження підлоги у всіх кімнатах, відповідно спеціаліст вірно зафіксував, що внаслідок залиття пошкоджено всі кімнати. Пошкодження натяжної стелі та стін відображено як в акті від 18 травня так і в акті від 08 липня 2015 року. Посилання відповідача на те, що балкон та кухня не були пошкоджені, спростовуються тим, що в акті від 18 травня 2015 року зазначено про пошкодження вбудованих меблів в кухні та на балконі, відповідно вода потрапила і до цих приміщень.

Посилання представника відповідача на те, що дефектний акт, який спеціаліст складала в 2015 році не може братись за основу через не підписання його відповідачем, колегія також не приймає, оскільки спеціаліст направила відповідачу повідомлення про дату. коли вона буде обстежувати квартиру позивача, проте остання не направила свого представника на таке обстеження.

Посилання суду на те, що позивач зробила ремонт, а тому неможливо встановити розмір збитків, через неможливість встановлення ступеня зносу матеріалів до залиття, суд не приймає, так як в своїх поясненнях відповідачка визнає, що в квартирі позивача перед залиттям два роки йшов ремонт, відповідно, квартира була відремонтована і зносу матеріали не мали, що дає підстави суду визначити вартість збитків за кошторисом, зробленим спеціалістом в липні 2015 року, який на думку колегії суддів відповідає реальним наслідкам та обсягам залиття, яке мало місце в травні 2015 року з вини відповідача.

За вищенаведених обставин, при наявності висновку спеціаліста, та кошторису, зроблених в липні 2015 року, проведення позивачем ремонту своєї квартири власним коштом, не позбавляє відповідача від обов'язку відшкодувати, завдану шкоду.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оціненої позивачем в 50 000 грн. є також частково обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи, що внаслідок залиття, позивач зазнала значних матеріальних збитків, змушена була відшуковувати кошти для повторного ремонту власної кватири, яка перед залиттям вже ремонтувалась, остання дійсно зазнала моральних страждань. Проте оскільки суду не було надано доказів погіршення стану здоров'я позивача, у зв'язку з залиттям, визначена позивачем сума відшкодування 50 000 грн. є недоведеною . Враховуючи засади розумності та справедливості апеляційний суд вважає, що у відшкодування моральної шкоди з урахуванням обставин даної справи необхідно стягнути 2 000 грн.

Вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 25 000 грн. задоволені бути не можуть так як в матеріалах справи відсутній оригінал квитанції, або інші платіжні документи, які б свідчили , що позивач понесла ці витрати.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так як, колегією суддів встановлено, що суд не вірно застосував норми матеріального права, порушив процесуальні норми, які регулюють питання надання оцінки доказам, ті обставини справи, які суд вважав недоведеними, частково визнавались відповідачем, а частково підтверджені належними доказами, та враховуючи вимоги ст. 376 ЦПК України, рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В матеріалах справи наявні дві квитанції, відповідно до яких позивач за подачу позову сплатила судовий збір в сумі1272 грн. 96 коп. , та за подачу апеляційної скарги 1909,44 грн.

Судовій збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в порядку встановленому КМУ.

Так, як відповідач є інвалідом 1 групи, що підтверджується довідкою ВТЕК, судові витрати позивачу мають бути компенсовані за рахунок держави.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди 78 576 грн. ( сімдесят вісім тисяч п'ятсот сімдесят шість грн.), та у відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн.

Компенсувати ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору за подачу позову в сумі1272 грн. 96 коп. , та за подачу апеляційної скарги 1909,44 грн. , від оплати яких відповідач звільнена, як інвалід 1 групи, за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.

(Анкетні дані сторін. позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий номер НОМЕР_1, проживає , 02140, АДРЕСА_1

відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Московським РУГУ МВС України в м. києві16.04 1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою 02140, АДРЕСА_5.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає , крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 08 листопада 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

ІванченкоМ.М.