Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа №761/4777/17

провадження № 61-2765св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КоротунаВ. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року в складі судді Притули Н. Г. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Українець Л. Д.,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що 04 червня 1999 року між ним та

ОСОБА_7у відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двоє дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач зазначав, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Крім того, основною причиною розпаду сім'ї стала різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим, а тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року позов ОСОБА_4задоволено.

Розірвано шлюб, зареєстрований між ОСОБА_4 та ОСОБА_7

04 червня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва за актовим записом № 337.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що подальше збереження сімейних відносин є неможливим.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення встановлення судом, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків з липня 2015 року.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції не мав підстав для встановлення часу припинення ведення сторонами спільного господарства та сімейно-шлюбних стосунків, оскільки відповідачка ОСОБА_7 не приймала участі у розгляді справи особисто або через представника, не давала письмових пояснень щодо позову ОСОБА_4 Час припинення ведення спільного господарства та сімейно-шлюбних стосунків між подружжям визначений особисто позивачем ОСОБА_4 та не був предметом доказування.

У листопаді 2017 року ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки судів першої та апеляційної інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 04 червня 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва зареєстрований шлюб, актовий запис № 337.

Від шлюбу сторони мають дітей: дочку - ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_1, сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із статті 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, обґрунтовано виходив із того, що подальше спільне життя і збереження шлюбу та сім'ї є неможливим.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції встановлення судом, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків з липня 2015 року, оскільки дана обставина не була предметом доказування та зазначена зі слів позивача.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_7залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська