Справа № 639/5542/17
Провадження № 2/639/330/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С. М.,

секретар судового засідання - Макушенко Т. В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу № 639/5542/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні власністю,

встановив:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якій просить суд встановити порядок користування квартирою № 179, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Конєва, будинок 9, наступним чином: у користування позивача ОСОБА_5 виділити житлову кімнату № 4 площею - 11,0 кв.м разом з балконом (лоджією) - 5,2 кв.м, у користуванні відповідача ОСОБА_2 залишити житлову кімнату № 3 площею - 10,1 кв.м, у користуванні третіх осіб на сторонні позивача ОСОБА_3і ОСОБА_4 залишити житлові кімнати № 1 та № 2, житловою площею 16,3 кв.мта 7,7 кв.мвідповідно; у загальному користуванні залишити: кухню площею - 9,1 м.кв, ванну кімнату площею - 2,7 кв.м, вбиральню поєднану площею - 1,1 кв.м, коридор площею - 12,0 кв.м, вбудовану шафу площею - 1,0 кв.м.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 1999 р. він є власником 1/4 частки квартири № 179, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Конєва, 9. Співвласниками вказаної квартири є його батьки - треті особи по справі та відповідач - рідний брат позивача.

Згідно з технічним паспортом на квартиру, що є додатком до свідоцтва про право власності на житло, спірна квартира розташована на 6 поверсі 9-поверхового будинку та складається з 4 кімнат житловою площею 45,1 кв.м, кухні , ванної кімнати, вбиральні поєднаної, коридору , вбудованої шафи . Квартира обладнана балконом (лоджією) - 5,2 кв.м.

У спірній квартирі зареєстровано пять осіб, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Однак, в квартирі проживає відповідач та без реєстрації його дружина - ОСОБА_7, дочка - ОСОБА_8, а також ОСОБА_9, ОСОБА_10. Батьки сторін треті особи по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач проживає в м. Харкові АДРЕСА_1 разом зі своєю сім'єю.

Позивач зазначає, що з жовтня 2016 року відповідачем та особами, які з ним разом проживають у квартирі № 179, чиняться перешкоди у користуванні позивачем вказаною квартирою . Неодноразово відповідач та його співмешканці вчинювали сварки без правових підстав на те. Позивача неодноразово не пускали у квартиру № 179. Зі сторони відповідача та його дружини були спроби провокування виникнення конфліктних ситуацій із застосуванням фізичної сили над ОСОБА_5, лунали погрози вчинення насильства над дружиною та сином останнього, а також вони ганебно висловлювались на адресу позивача та його рідних.

Позивач зазначає, що в квартирі , яка належить йому на праві спільної власності. проживають сторонні люди, згоди на вселення яких у дану квартиру ОСОБА_5 не надавав. Поведінка мешканців даної квартири заважає спокійному проживанню позивачу та його сімї.

ОСОБА_5 вказує, що ним особисто неодноразово пропонувалося врегулювати вказане питання мирним шляхом. Проводилися бесіди із співвласниками спірної квартири стосовно можливих варіантів вирішення даного конфліктного питання, але дійти до логічного результату та вирішення ситуації, що склалася, так і не вдалося.

Відповідач чинить позивачеві перешкоди у користуванні квартирою, в звязку з чим ОСОБА_5 змушений звернутися до суду з вимогами встановити порядок користування квартирою та усунути перешкоди у користуванні власністю.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Ухвалою суду від 19.04.2018 задоволено заяву позивача ОСОБА_5 щодо повернення помилково сплаченої суми судового збору та зобовязано УДКСУ в Основ'янському районі м. Харкова повернути ОСОБА_5 судовий збір, сплачений за квитанцією № 3509 від 21.09.2017 у сумі 1280 грн.

Відповідач у судовому засіданні позов просив задовольнити частково, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях, та запропонував встановити наступний порядок користування квартирою № 179 будинку 9 по вул. Конєва м. Харкова: у користування позивача ОСОБА_5 виділити житлову кімнату площею 7,7 кв.м; у користування відповідача ОСОБА_2 залишити житлову кімнату площею 16,3 кв.м; у користування третіх осіб - ОСОБА_3та ОСОБА_4 залишити житлові кімнати площею 10,1 кв.м та 11,0 кв.м; у загальному користуванні залишити: кухню, ванну кімнату, вбиральню (поєднану), коридор, вбудовану шафу. В задоволенні інших позовних вимог відповідач просив суд відмовити (а.с. 107-109).

Треті особи у письмових поясненнях підтримали запропонований позивачем порядок користування квартирою № 179 будинку 9 по вул. Конєва в м. Харкові.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача ОСОБА_11 у судове засідання не зявилася, відповідач вважав за можливе розглядати справу за її відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 мають на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12.02.1999, реєстраційний № 6-99-135840 (а.с. 9).

Згідно технічного паспорта, вказана квартира складається з чотирьох кімнат житловою площею 45,1 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 16,3 кв.м, 2-а кімната 7,7 кв.м, 3-я кімната 10,1 кв.м, 4-а кімната 11,0 кв.м; кухні площею 9,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,7 кв.м, вбиральні (поєднаної) 1,1 кв.м, коридору 12,0 кв.м, вбудованої шафи 1,0 кв.м. квартира обладнана балконом (лоджією) 5,2 кв.м (а.с. 10-11).

З довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку № 1280, виданої дільницею № 45 КП «Жилкомсервіс» 15.08.2017, вбачається, що у АДРЕСА_3 зареєстровані позивач, відповідач, треті особи, а також син позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

З матеріалів справи також вбачається, що між сторонами виникали конфліктні ситуації, з боку відповідача чинились перешкоди у користуванні позивачем вищевказаною квартирою (а.с. 15, 16, 17).

Позивач намагався вирішити спірну ситуацію мирним шляхом та запропонував чотири варіанти розпорядженням сумісною власністю, про що викладено у письмовій пропозиції, яку направлено на адресу відповідача та третіх осіб (а.с. 18, 19, 20).

Проте, жодної відповідні на вказану пропозицію ОСОБА_5 не отримав.

Крім того, на адресу відповідача позивачем направлено пропозицію про укладення договору оренди з примірником такого договору, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 22, 23-24, 25, 26, 27).

Однак, відповідач вказану пропозицію також проігнорував.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Вказане положення знайшло своє відображення в ст. 383 ЦК України, відповідно до якої власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що закріплено в ст. 316 ЦК України.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Нормами ст. 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Із зазначених вище положень чинного законодавства та положень Пленуму Верховного Суду України вбачається, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 6-76цс16.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При розгляді даної справи суд виходить з таких міркувань.

Виходячи з підстав набуття права власності (приватизація) сторонами, третіми особами, які були членами одної сім,ї (дружина, чоловік і двоє дітей), слід виходити з того, що частки співвласників у вказаному майні є рівними, оскільки інші частки не визначені. Тому права всіх співвласників на дану квартиру є рівними. В тому числі, всі з співвласників мають право на користування належним їм спільним майном у відповідності до часток у праві власності, і в тому числі мають право використовувати дане майно - квартиру - для особистого проживання.

Співвласники у разі недосягнення згоди між собою мають право на розділ майна, зокрема кожен співвласник має право вимагати виділ йому його частки в натурі, а у разі неможливості розділу майна в натурі, має право просити встановити порядок користування спільною квартирою.

Враховуючи, що на даний час позивач , відповідач та треті особи не створюють одну сім'ю, а з постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.01.2017 по справі № 639/164/17 та постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.03.2017 по справі № 639/163/17, які набрали законної сили, вбачається, що сторони не дійшли згоди з приводу користування спільною квартирою, то суд вважає, що позивач має право просити суд визначити порядок користування спільною квартирою , і що у даному випадку дійсно виникла необхідність у визначенні порядку користування квартирою.

Зважаючи на те, що спірна квартира складається з чотирьох жилих кімнат 16,3 кв.м, 7,7 кв.м., 10,1 кв.м та 11,0 кв.м, кухні 9,1 кв.м, ванної кімнати 2,7 кв.м, вбиральні (поєднаної) 1,1 кв.м, коридору 12,0 кв.м, вбудованої шафи 1,0 кв.м, балкону (лоджії) 5,2 кв.м, загальна площа квартири 73,6 кв.м, виходячи з рівних часток у праві власності , враховуючи пояснення учасників справи щодо фактичного порядку користування квартирою, суд встановлює найбільш оптимальний варіант порядку користування спірною квартирою, а саме: виділивши у користування ОСОБА_5 , з яким разом зареєстрований його неповнолітній син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, житлову кімнату площею 11,0 кв.м разом з балконом (лоджією) площею 5,2 кв.м, у користування відповідача ОСОБА_2 житлову кімнату площею 16,3 кв.м, у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житлові кімнати площею 7,7 кв.м та 10,1 кв.м; кухню, ванну кімнату, вбиральню (поєднану), коридор та вбудовану шафу залишити у спільному користуванні співвласників ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

При визначенні вказаного порядку користування квартирою суд, також враховує, що залишення двом особам : ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користування двох ізольованих жилих кімнат є кращим і більш вигідним та зручним для них. При цьому також враховується, що таке визначення судом порядку користування буде враховувати і інтереси неповнолітнього сина позивача, який зареєстрований разом з батьком та має право користуватися вказаною квартирою, а також не буде порушувати права та інтереси членів сім'ї відповідача .

Одночасно суд зазначає, обставини щодо перешкоджання відповідачем користуватися позивачу належним йому на праві спільної сумісної власності вказаним нерухомим майном знайшли своє підтвердження дослідженими у судовому засіданні доказами (а.с.16,17).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення вимог позивача у частині зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні квартирою № 179, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Конєва, 9.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату правової допомоги у розмірі 3600 грн.

Згідно вимог ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 та ст. 629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Проте, суд, враховуючи зазначені вимоги чинного законодавства, відмовляє у задоволенні стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача суми судових витрат, виходячи з наступного.

Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Виходячи з ч. 3 вказаної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно матеріалів справи, на підставі договору № 01092017/1 від 01.09.2017 позивачу надана правова допомога. Вартість наданих послуг складає 3600 грн без ПДВ, із розрахунку 300 грн за 12 годин витраченого часу на виконання Компанією і інтересах клієнта послуг, про що зазначено в акті про надання послуг № 1 до договору № 01092017/1 від 01.09.2017 про надання правової допомоги, в якому також вказано, що акт є невідємною частиною вказаного договору (а.с. 72).

Однак, суду не надано договору № 01092017/1 від 01.09.2017 про надання правової допомоги.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_5 сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 3), судовий збір у сумі 960,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 142, 265 ЦПК України, ст.ст. 15, 316, 317, 319, 321, 355, 358, 361, 369, 383, 391, 627, 628, 629, 632, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою № 179, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Конєва, буд. 9, наступним чином:

-у користування ОСОБА_5 виділити житлову кімнату площею 11,0 кв.м разом з балконом (лоджією) площею 5,2 кв.м;

-у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 16,3 кв.м;

-у користування ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виділити житлові кімнати площею 7,7 кв.м та 10,1 кв.м;

-у загальному користуванні залишити: кухню площею 9,1 кв.м, ванну кімнату площею 2,7 кв.м, вбиральню поєднану площею 1,1 кв.м, коридор площею 12,0 кв.м, вбудовану шафу площею 1,0 кв.м.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_5 в користуванні квартирою № 179, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Конєва, буд. 9.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят ) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: 61052, АДРЕСА_4.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії ММ № 868350, виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07.06.2001, адреса реєстрації: 61052, АДРЕСА_4.

Третя особа: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії ММ № 867862, виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 29.05.2001, адреса реєстрації: 61052, АДРЕСА_4.

Третя особа: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серії ММ № 868349, виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07.06.2001, адреса реєстрації: 61052, АДРЕСА_4

Повне рішення складено 24.04.2018.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя С. М. Гаврилюк