П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 22-2869 Головуючий у1-й інстанції - Саранюк Л. П.

Унікальний №367/2293/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

у с т а н о в и л а:

У березні 2018 року ОСОБА_3 пред'явила в суд позов до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3500 грн, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, позич просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 3500 грн за минулий період, починаючи з 01 вересня 2015 року і по день пред'явлення позову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від шлюбу сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_5. Шлюб між сторонами розірваний 28 грудня 2017 року, однак фактично шлюбні відносини сторін припинились в серпні 2015 року та саме з цього часу відповідач не здійснює свій батьківський обов'язок щодо утримання дитини. Починаючи з 28 вересня 2017 року сторони мешкають окремо.

Дитина сторін має загальний недорозвиток мовлення 2-го рівня з затримкою психологічного розвитку, дрібною моторикою у стані формування з нестійкою керованою емоційно-вольовою сферою поведінки та потребує спеціального режиму навчання та виховання, а також корекційно-розвивальних занять з психологом.

Відповідач фізично здоровий та працездатний, на думку позивача в змозі сплачувати аліменти в заявленому розмірі, інших осіб на утриманні не має.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2018 року позовні вимоги задоволені частково.

Суд стягнув ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 грн., щомісячно починаючи стягнення з дня подання позовної заяви, а саме з 30 березня 2018 року і до повноліття дитини, а саме 08 вересня 2029 року, а також вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами.

У задоволені позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини за минулий період районний суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.136-142).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 заперечував проти її задоволення та вказав, що рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2018 року є законним і обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи, повним та всебічним дослідженням доказів. Відзив аргументований тим, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти в заявленому розмірі у зв'язку з відсутністю постійного доходу. Крім того, відсутня правова підстава для задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий період.

З огляду на викладені обставини, відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.150-151).

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2018 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, встановлені районним судом.

Сторони 11 грудня 2010 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з рішенням Ірпінського міського суду від 28 грудня 2017 року шлюб був розірваний.

28 вересня 2017 року позивач разом з дитиною року залишила спільне з відповідачем місце проживання і переїхала проживати окремо.

За встановлених обставин районний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 грн., щомісячно починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини за минулий період районний суд виходив з того, що позивач не надала суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд виходить з наступного.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення аліментів за минулий період відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Висновок суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_7 позову в частині стягнення аліментів за минулий період, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.130-132).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаного висновку суду, апеляційна скарга позивача не містить.

Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий період не відповідають її доводам, викладеним в позовній заяві.

Апеляційний суд відхиляє указані доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 враховуючи наступне.

Відповідно ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (в редакції від 06.02.2018).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

В якості підстави для стягнення аліментів за минулий період - з 01 вересня 2015 року по 30 березня 2018 року, позивач посилалась на те, що вона неодноразово зверталась як до відповідача, так і до його матері з проханням про сплату коштів на утримання дитини сторін, а також пропонувала відповідачеві укласти договір про сплату аліментів на дитину.

В матеріалах справи наявний проект договору про сплату аліментів на дитину та визначення місця проживання дитини, датований 2017 роком, однак в матеріалах справи відсутні докази направлення указаного проекту договору ОСОБА_4

Крім того, як убачається наданих позивачем роздруківок електронного листування з відповідачем, листування щодо сплати аліментів відбувалось в березні 2018 року (а.с.56).

Будь-яких інших доказів того, що позивач, починаючи з вересня 2015 року, вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, ОСОБА_3 в розпорядження суду не надала.

З огляду на викладене, підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час апеляційним судом не встановлено.

Водночас доводи апеляційної скарги про те, що розмір аліментів, які суд стягнув з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини сторін, є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, можуть бути прийнятими апеляційним судом в якості підстав для зміни рішення в цій частині.

За правилом п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, є підставою для зміни судового рішення.

Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України &qu:1;Про охорону дитинства&q?і ;, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З наявних у розпорядженні суду письмових доказів убачається, що ОСОБА_5 має загальний недорозвиток мовлення 2-го рівня з затримкою психологічного розвитку, дрібною моторикою у стані формування з нестійкою керованою емоційно-вольовою сферою поведінки та потребує спеціального режиму навчання та виховання, а також корекційно-розвивальних занять з психологом. Син сторін відвідує спеціалізований ДНЗ (а.с.20, 21).

Ураховуючи всі вищенаведені обставини, які мають істотне значення, у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що визначений районним судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, що, ураховуючи положення ст.376 ЦПК України, дає апеляційному суду підстави змінити визначений судом розмір аліментів з 2000 грн до 3500 грн, щомісячно.

Такий розмір аліментів - 3500 грн щомісяця, тобто лише 116 грн на день (3500 : 30), ураховуючи також можливість утримання від матері, є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому апеляційний суд враховує, що ході розгляду даного спору судом відповідачем не наведено обставин, які в контексті ст.182 СК України свідчили б про відсутність можливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі.

Сама по собі обставина відсутності у відповідача офіційного місця роботи не свідчить про об'єктивну відсутність можливості виконання батьком свого обов'язку утримувати власну дитину, забезпечуючи створення умов, необхідних для всебічного та гармонійного її розвитку.

Ураховуючи викладене, такий розмір аліментів відповідає можливостям батька щодо здійснення утримання свого неповнолітнього сина.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що за правилом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше, та не зазначено про це у резолютивній частині рішення.

Указана обставина дає апеляційної суду підстави для доповнення абзацу другого резолютивної частини рішення реченням - Визначений судом розмір аліментів щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2018 року в частині розміру присуджених аліментів змінити.

Збільшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2000 грн. до 3500 (три тисячі п'ятсот) грн. щомісячно.

Доповнити абзац другий резолютивної частини рішення реченням - Визначений судом розмір аліментів щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома