Провадження № 2/522/6765/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року

Приморський районний суд м. Одеси :

під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Фуцур Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить :

-Вселити позивача та її доньку ОСОБА_3 до квартири за адресою: АДРЕСА_1;

-Зобовязати відповідача не чинити перешкоди позивачу та її доньці ОСОБА_3 в проживанні ( перебуванні) в житловому приміщенні, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

-Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі в розмірі 15 000 грн.

Позивачта її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову.

Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає за можливе позов про стягнення боргу задовольнити частково на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Позивач по справі ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач зазначає, що зазначена квартира залишилась їй у користуванні з братом ОСОБА_2 та сестрою ОСОБА_4 після смерті матері померлої у 2000 році.

Квартира перебуває у державній власності і не приватизована.

Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на той факт, що на даний час вони постійного житла не мають, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у проживання та перебуванні в квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право, і відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органам місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.9 ч.4 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщення інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 зверталась до Приморського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, вчинення незаконних дій з позбавлення позивача житла.

В запереченнях проти позову відповідач зазначає, що позивач та її малолітня донька за адресою АДРЕСА_1 не проживають, однак належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту суду надано не було.

Таким чином з наведеного вище суд вважає, що діями відповідача порушено права позивача на користування квартирою в якій вона та її малолітня донька зареєстровані, отже вважає за необхідне позов в даній частині вимог задовольнити.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино- наслідкового звязку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями.

Таким чином, позивач не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтувала, з чого вона виходила, визначаючи розмір заподіяної їй шкоди.

З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись: ст. 47 Конституції України, ст.ст. 15,16, 1167 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_5 Володимирівни до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди,- задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 та її доньку ОСОБА_3 до квартири за адресою: АДРЕСА_1;

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та її доньці ОСОБА_3 в проживанні ( перебуванні) в житловому приміщенні, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 17.12.2018 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

13.12.18