Дата документу 12.11.2018
Справа 320/4547/18
Провадження № 2/320/2922/18
12 листопада 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Урупи І.В.
за участю секретаря судового засідання - Литвиненко В.Є.,
учасники справи:
позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,
відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
Позивачі в позовній заяві просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, посилаючись те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_3, 142 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г. Відповідно до довідки від 12.06.2018 року, за вказаною адресою зареєстровані відповідачі, ОСОБА_3 - колишній власник, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 які є членами сім'ї колишнього власника. Місце проживання відповідачів по справі на теперішній час їм не відоме. Оскільки відповідачі зареєстровані, однак не проживають за вказаною адресою, вони вимушені сплачувати за них комунальні послуги, а отже, дії відповідачів порушують їх права як співвласників вказаної квартири.
Позивачі в судове засідання не з'явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають в повному обсязі, не заперечують проти вирішення справи у заочному порядку.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, викликалися до суду належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, які були розміщені 04 жовтня 2018 року, про причини неявки суд не повідомили, відзивів на позов не надали.
Крім того, судові повістки про виклик до суду надсилалися їм за зареєстрованим у встановленому порядку місцем їх проживання та повернулися до суду за відсутністю за адресою місця проживання за закінченням терміну зберігання. Іншої адреси відповідачі суду не повідомляли.
Відповідно до ст.128 ч. 7. ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст.128 ч. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30.08.2018 провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
Позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_3, 142 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г., що також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 120025579 від 07.04.2018, № 120025556 від 07.04.2018.
Відповідно до довідок виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 27.06.2018 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 /а.с.19, 19-а, 20,21/
Відповідно до довідки старшої будинку від 12.06.2018 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5, однак не проживають з січня 2015 року. /а.с.13/
В силу того, що відповідачі зареєстровані в квартирі, але в не проживають, позивачі не можуть в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належною їм квартирою.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що право користуватись жилим приміщенням виникає та існує у особи за наявності права власності на квартиру (будинок) у цієї особи. Із припиненням права власності особи втрачається й її право користування цим жилим приміщенням.
Отже, новий власник квартири через суд має право усувати усі перешкоди у користуванні своїм майном, зокрема визнавати осіб, які зареєстровані в ній, але не проживають, такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 328 ЦК України таке право власника виникає тоді, коли він набув право власності на підставах, що не заборонені законом, тобто на підставі договору купівлі-продажу.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, серед іншого, для захисту прав і свобод інших осіб.
Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Частиною другою статті 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
За змістом наведених вище правових приписів право особи на користування чужим майном, зокрема житловим будинком чи квартирою, підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.
Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року, винесеній за результатами розгляду справи № 6-2931цс16.
Враховуючи той факт,, що відповідач ОСОБА_3, є колишнім власником квартири, а ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є його членами сім'ї, зареєстровані в зазначеній квартирі, добровільно залишили квартиру і на даний час в ній не проживають, припинення права власності відповідача ОСОБА_3 на квартиру тягне і припинення права користування ним цією квартирою, а також втрачається право користування жилим приміщенням й у членів його сім'ї, суд приходить до висновку про наявність підстав для припинення права відповідачів користуватися чужим майном (квартирою) на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,81,89,133,141,263,26, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 317,319, 321, 383, 391,401,405,406 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР, суд
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте Мелітопольським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5.
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстроване місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_2.
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстроване місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_2.
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстроване місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_2.
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстроване місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_2.
Повне судове рішення складено 12.11.2018.
Суддя: