19.10.2018 Провадження № 2п/331/21/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Антоненка М.В., при секретарі Андрієнко С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення в обґрунтування якої зазначено, що 26.03.2015 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя ухвалено заочне рішення у цивільній справі № 331/10112/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (відповідач по справі) про стягнення заборгованості за розпискою.

Заочним рішенням суд задовольнив позов та стягнув з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики: 2952,00 гривень - сума позики, 18420,48-гривень - сума пені, 808,47 гривень - сума інфляції, 75,57 гривень - сума 3 % відсотків (неустойка),-1670,00 гривень - послуги представника, 4,80 гривень - сума матеріальних витрат, Загальна сума - 23 931,32 гривень та судовий збір у сумі 239,31. грн.

При цьому заочне рішення підлягає скасуванню з нижчевикладених підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 288 ЦПК України, передбачено, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається; мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до норм статті 74 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення рішення випливає, що підтвердженням факту повідомлення належним чином відповідача про час і місце судового засідання мало би бути вручення йому судової повістки - про виклик.

Відповідно до частин 1-3 статті 76 ЦПК України, в редакції, що діяла на час ухвалення рішення, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручають їм під розписку; розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручили, повертається суду; якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь- якому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності -відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Проте ніяких судових повісток чи інших документів із суду відповідач у жодний спосіб не отримувала і про судові засідання та взагалі про наявність у провадженні суду цивільної справи № 331/10112/14-ц не знала і не могла знати, оскільки за місцем реєстрації не мешкала за сімейними обставинами та періодично мешкала на дачі.

Тому цілком закономірно, що в матеріалах цивільної справи відсутні належні докази повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, наприклад, розписка про одержання судової повістки відповідачем, будь-ким з повнолітніх членів його сім'ї, які проживають разом з ним, житлово-експлуатаційної організації або виконавчого органу місцевого самоврядування' чи інші документи, які б свідчили про те; що відповідач була повідомленим належним чином про час і місце судових засідань.

Отже відповідач, з незалежних від неї обставин, була позбавлена можливості знати про час і місце судових засідань у цивільній справі № 331/10112/14-ц, а тому з поважних причин (необізнаність про судовий розгляд) не з'явилася в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомила про причини своєї неявки.

Також відповідач не змогла скористатися своїми процесуальними правами, що надані їй ЦПК України, в тому числі ознайомитись із позовною заявою, надати суду пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, брати участь у дослідженні доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та якими відповідач обґрунтувала би свої заперечення проти вимог позивача.

Зокрема, поняття договору позики визначено статтею 1046 Цивільного кодексу України , згідно з якою за цим договором oдна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму- позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання. Грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині 2 статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною 2 статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної, грошової суми або речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів, як це роз'яснено в постанові ВСУ від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15 та у постанові ВСУ від 02.07.2014. у справі № 6-79цс14. Верховний суд України зазначив, що договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Таким чином, розписка є лише борговим документом, що підтверджує укладання договору позики та обов'язково повинна містити:

- факт передання позикодавцем та отримання позичальником визначеної грошової суми;

- дату отримання позичальником' від позикодавця грошових коштів;

- зобов'язання позичальника повернути отримані від позикодавця грошові кошти;

- умови отримання в борг позичальником від позикодавця грошових коштів (строк та порядок їх повернення).

Натомість надані суду позивачем копії та оригіналу розписки відповідача не відповідають зазначеним вимогам закону, а її зміст невірно витлумачений судом в умовах відсутності повної та об'єктивної інформації.

Так, в наданої позивачем розписки не вказано коли саме і де відповідач отримала від неї грошові кошти. Потім в розписці вказано, що відповідач не відомо коли взяла у позивача в борг 2952 грн. на строк с 16.04.2014р. по 16.05.2014р., при цьому поряд зпідписом відповідача вказана дата - 15.04.2014р.

Таким чином, ця розписка не містить обов'язкові умови - самого факту та дати передання позивачем та отримання відповідачем вказаної суми в боргу. А лише фіксує факт зобовязання відповідача повернути позивачу вищевказану суму. Це не є випадковість або якоюсь помилкою при складанні розписки.

В дійсності ніяких грошей в борг відповідач у позивача не брала. У 2013-2014р.р. відповідач працювала у ОСОБА_3 Миколайвича реалізатором овочів на виносному лотку в районі вул. Матросова. Позивач є офіційним прикриттям торгової діяльності, яку в дійсності здійснює ОСОБА_3, вказаний в розписці в якості свідка. На весні 2014р. ОСОБА_3 та позивач звинуватили відповідача у недостачі товару на суму 2952 грн. під загрозою звернення до міліції вимусили написати вищевказану розписку.

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про держ. реєстрацію позивача як ФОП та копія витягу з Єдиного державного реєстру юр. осіб та ФОП (де вказано, що позивач здійснює роздрібну торгівлю харчовими продуктами на ринках.

При таких обставинах, договір позики, який суд вважав укладеним між позивачем та відповідачем не укладався, а вказана розписка фактично прикриває прововідносни по відшкодуванню шкоди, спричиненої при виконанні трудових зобовязань.

Крім того, за будь-яких обставин сума пені є не співрозмірною із збитками відповідача, навіть якщо вважати, що договір позики було укладено, а тому у суду були всі підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки встановлений вищевказаною розпискою.

Доказами, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача є: покази відповідача, як свідка; покази осіб , про допит, яких прохав позивач;

- розписка від 15.04.2014р.; Свідоцтва про держ.реєстрацію позивача як ФОП

- копія ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юр. Осіб та ФОП (а/с)

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просить суд:

- поновити їй строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 26.03. 2014 року, оскільки це сталося з поважних причин, що повязано з необізнаністю про наявність цього рішення, про нього вона довідалася в червні поточного року від нотаріуса, коли оформляла спадщину, після смерті матері, а повний текст рішення отримала 15.06.2018р. від адвоката, який за її дорученням ознайомився з матеріалами справи та отримав копію рішення 14.06.2018р. і їй був потрібен час на те, що б знайти кошти на судовий збір та правову допомогу.

- скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 26.03.2014 року та призначити справу на новий розгляд.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_4 доводи заяви підтримав та просив задовольнити вимоги відповідача.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти заяви заперечував, вважав її необґрунтованою.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2015 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя ухвалено заочне рішення у цивільній справі № 331/10112/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розпискою.

Заочним рішенням суд задовольнив позов та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики: 2952,00 гривень - сума позики, 18420,48-гривень - сума пені, 808,47 гривень - сума інфляції, 75,57 гривень - сума 3 % відсотків (неустойка),-1670,00 гривень - послуги представника, 4,80 гривень - сума матеріальних витрат, Загальна сума - 23 931,32 гривень та судовий збір у сумі 239,31. грн. Із заочного рішення суду та матеріалів справи вбачається, що справа розглядалася за відсутності відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 14.06.2018 року представником відповідача отримана копія заочного рішення суду.

18.06.2018 р. ОСОБА_1 було подано заяву про перегляд заочного рішення.

Отже, тридцятиденний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, що в визначений ЦПК України представник відповідача пропустив.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для вирішення справи.

Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність обставин, що підтверджують: 1) поважні причини неможливості явки відповідача в судове засідання та (або) повідомлення їх суду, а також не подання відзиву на позовну заяву; 2) наявність у відповідача доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. При цьому, обовязковою є наявність обох цих умов.

У судовому засіданні встановлено, що судові засідання у справі призначалися на 09.02.15 р., 17.03.15 р., 26.03.15 р. При цьому, матеріали справи свідчать про те, що судові повістки повертались поштою до суду із відміткою «зі спливом терміну зберігання та неявкою адресата».

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач не був повідомлений належним чином про дату, час та місце судових засідань.

У заяві про скасування заочного рішення та у судовому засіданні представник відповідача також посилався на докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, зокрема, на те, що договір позики, який суд вважав укладеним між позивачем та відповідачем не укладався, а розписка фактично прикриває прововідносни по відшкодуванню шкоди, спричиненої при виконанні трудових зобовязань. Крім цього, заначив, що у суду були всі підстави застосувати ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір неустойки встановлений вищевказаною розпискою.

В матеріалах цивільної справи міститься оригінал розписки ОСОБА_1, згідно з якою вона отримала від ОСОБА_2 позику 2952,00 гривень, які повинна була повернути позикодавцю в термін з 16.04.2014 р. по 16.05.2014 р. Розпискою передбачено сплату позичальником 2% пені за кожен день прострочення зобовязання. Розписку було складено у присутності двох свідків.

Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, за приписами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до висновків зроблених Верховним Судом України у постанові № 6-1412цс16 від 07.09.2016 року положення статті 625ЦК України підлягають застосуванню із поєднанням зі статтею 1048ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобовязання.

Виходячи з вищенаведеного, відповідачем ОСОБА_1 не спростовано як факт укладення договору позики, який підтверджується розпискою від 15.04.2014 р., так і отримання грошових коштів в борг від ОСОБА_2

Зменшення розміру неустойки, яке передбачено ч. 3 ст.551 ЦК України є правом, а не обовязком суду та не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про те, що відсутні умови для скасування заочного рішення суду, передбачені ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а тому в заяві ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 287, 288, 260, 261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя М.В. Антоненко