У Х В А Л А

5 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 357/9328/15-ц

Провадження № 14-460цс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Лященко Н. П.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільної справи за позовом прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства Київської області (далі - ДІСГ) та Київської обласної державної адміністрації (далі - Київська ОДА) до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області (далі - Білоцерківська РДА), ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, Управління Держгеокадастру в Білоцерківському районі Київської області про визнання незаконним та скасування розпорядження Білоцерківської РДА, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та застосування наслідків недійсності правочину у вигляді повернення земельних ділянок

за касаційною скаргою ОСОБА_20, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, від імені яких діє адвокат Старовойтова Дарина Андріївна, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 7 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року прокурор м. Біла Церква Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі ДІСГ з позовом до Білоцерківської РДА, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, Управління Держземагентства в Білоцерківському районі Київської області та після зменшення позовних вимог просив визнати незаконним і скасувати розпорядження Білоцерківської РДА від 9 грудня 2008 року № 838.

У грудні 2013 року прокурор м. Біла Церква Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Київської ОДА з позовом до Білоцерківської РДА, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, Управління Держземагентства в Білоцерківському районі Київської області, в якому просив визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані на підставі розпорядження Білоцерківської РДА від 9 грудня 2008 року № 838, скасувати їх державну реєстрацію, визнати недійсними правочини, на підставі яких ці земельні ділянки у подальшому відчужені, та застосувати наслідки недійсності зазначених правочинів у вигляді повернення земельних ділянок.

В обґрунтування позовів посилався на порушення вимог земельного законодавства під час передачі Білоцерківською РДА у власність громадян земель водного фонду.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2016 року позови об'єднано в одне провадження та прийнято до спільного розгляду.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Під час нового розгляду справи за клопотанням прокурора замінено прокуратуру м. Біла Церква Київської області її правонаступником - Білоцерківською місцевою прокуратурою Київської області, а відповідача Управління Держземагентства в Білоцерківському районі Київської області замінено на Управління Держгеокадастру в Білоцерківському районі Київської області.

Прокурор уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсним і скасувати розпорядження Білоцерківської РДА від 9 грудня 2008 року № 838; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані на підставі розпорядження Білоцерківської РДА від 9 грудня 2008 року № 838, у тому числі ті, на яких у подальшому здійснено відмітку про перехід права власності до іншої особи, і скасувати їх державну реєстрацію; витребувати зазначені земельні ділянки, розташовані в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, з незаконного володіння ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_18 на користь держави в особі Київської ОДА.

ДІСГ позов підтримала та просила його задовольнити.

Управління Держгеокадастру в Білоцерківському районі Київської області позов визнало.

Відповідачі - фізичні особи подали до суду заяви про застосування позовної давності та просили в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 7 грудня 2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсним розпорядження голови Білоцерківської РДА від 9 грудня 2008 року № 838 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право приватної власності на земельні ділянки п'ятнадцяти громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області».

Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_3, кадастровий номер НОМЕР_32; серії НОМЕР_36, виданий ОСОБА_4, кадастровий номер НОМЕР_2; серії НОМЕР_3, виданий ОСОБА_5, кадастровий номер НОМЕР_16; серії НОМЕР_35 виданий ОСОБА_6, кадастровий номер НОМЕР_4; серії НОМЕР_26 кадастровий номер НОМЕР_22 та серії НОМЕР_34 кадастровий номер НОМЕР_5, видані ОСОБА_7; серії НОМЕР_27, виданий ОСОБА_8, кадастровий номер НОМЕР_9; серії НОМЕР_6, виданий ОСОБА_9, кадастровий номер НОМЕР_25; серії НОМЕР_28, виданий ОСОБА_10, кадастровий номер НОМЕР_31; серії НОМЕР_8, виданий ОСОБА_11, кадастровий номер НОМЕР_18; серії НОМЕР_10, виданий ОСОБА_12, кадастровий номер НОМЕР_21 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_18 з реєстраційним номером НОМЕР_11 від 25 травня 2011 року; серії НОМЕР_29, виданий ОСОБА_13, кадастровий номер НОМЕР_7 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_18 з реєстраційним номером НОМЕР_24 від 25 травня 2011 року; серії НОМЕР_12, виданий ОСОБА_14, кадастровий номер НОМЕР_19 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_18 з реєстраційним номером НОМЕР_33 від 25 травня 2011 року, серії НОМЕР_23, виданий ОСОБА_15, кадастровий номер НОМЕР_20 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_18 з реєстраційним номером НОМЕР_14 від 25 травня 2011 року; серії НОМЕР_30, виданий ОСОБА_16, кадастровий номер НОМЕР_13 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_18 з реєстраційним номером НОМЕР_15 від 25 травня 2011 року, які видані 16 січня 2009 року та скасовано їх державну реєстрацію.

Витребувано на користь держави в особі Київської ОДА з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер НОМЕР_32; ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером НОМЕР_2; ОСОБА_5 земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером НОМЕР_16; ОСОБА_6 земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером НОМЕР_4; ОСОБА_7 земельні ділянки площею 2,000 га кожна з кадастровими номерами НОМЕР_22, НОМЕР_5; ОСОБА_8 земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером НОМЕР_9; ОСОБА_9 земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером НОМЕР_25; ОСОБА_10 земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером НОМЕР_31; ОСОБА_11 земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером НОМЕР_18; ОСОБА_18 земельні ділянки площею 2,000 га кожна з кадастровими номерами НОМЕР_21, НОМЕР_17, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_13, розташовані в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що районною державною адміністрацією у порушення вимог чинного законодавства передано у власність для ведення особистого селянського господарства землі водного фонду без розроблення відповідного проекту відведення земельної ділянки, який мав погоджуватись з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини, а також без зміни у встановленому порядку цільового призначення вказаної земельної ділянки. Відмовляючи у застосуванні позовної давності, суд виходив із того, що позивачем були виявлені порушення вимог земельного законодавства під час проведення перевірки у 2011 році, а тому позов до суду подано у вересні 2012 року у межах встановлених законом строків.

У грудні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_16, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_7, від імені яких діє Старовойтова Д. А., звернулись із касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо позовної давності та початку її перебігу поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6?178цс15. Вирішуючи спір, суди неправильно визначили статус спірних земельних ділянок та їх правовий режим, унаслідок чого не з'ясували за яких умов та у якому порядку земельні ділянки виділені та передані відповідачам у власність. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчиняла. Відповідачі не вчиняли протиправних дій, які б вказували про незаконність відчуження спірних земельних ділянок.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня та 29 червня 2017 року відкрито касаційне провадження та призначено справу до розгляду відповідно.

Учасники справи наданим їм процесуальним законом правом надання заперечень не скористалися.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підпунктом 7 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Обґрунтовуючи зазначену підставу для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду послалася на таке.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс14, від 1 липня 2015 року

№ 6-178цс15, від 17 лютого 2016 року № 6-2407цс15, від 8 червня 2016 року

№ 6-3089цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-2165цс15, від 16 листопада 2016 року № 6?2469цс16, від 26 жовтня 2016 року № 6-2070цс16, від 21 грудня 2016 року № 6-1503цс16, від 12 квітня 2017 року № 6-1852цс16, від 19 квітня 2017 року № 6-1852цс16, від 19 квітня 2017 року № 6-2376цс16, від 22 червня 2017 року № 6-1047цс17, від 12 липня 2017 року № 6-2458цс16 та від 15 листопада 2017 року № 6-2304цс16 щодо застосування положень статей 256, 261 ЦК України, сформовано дві основні правові позиції, відповідно до яких:

1) як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів;

2) відлік позовної давності обчислюється у силу наведеного вище незалежно від дати прокурорської перевірки.

Разом із тим, у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18) та у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц (провадження № 14-85цс18) Велика Палата Верховного Суду за аналогічних обставин вказала про таке.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц (провадження № 14?85цс18) висловлена правова позиція про те, що: «… вирішуючи питання щодо дотримання строків звернення до суду за захистом своїх прав, апеляційному суду належало встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення права держави на спірні земельні ділянки, натомість суд зосередився на тому, що вказав про відсутність доказів, які б засвідчили поважність причин пропуску строку позовної давності. Такої ж позиції дотримувався і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Разом з тим всупереч вимогам частини першої статті 261 ЦК України суди належним чином не з'ясували, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду з позовом в інтересах держави. Доводи прокурора та висновки суду першої інстанції про те, що таке право виникло після проведеної у квітні 2014 року прокурорської перевірки, вищестоящими судами спростовані не були».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14?95цс18) висловлена правова позиція про те, що: «Висновки суду першої інстанції, з якими погодився касаційний суд, що перебіг строку позовної давності починається з часу, коли Березанська РДА здійснила незаконну передачу земель, а не з часу, коли особа, право якої порушено, або прокурор, який звертається за захистом порушеного права, дізналися про таке порушення, - є помилковими».

На думку колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначені правові висновки Великої Палати Верховного Суду не є вираженням позиції у конкретних справах, оскільки вони повністю екстраполюються на всі земельні спори, в яких позов пред'явлено прокурором, в яких необхідно обчислювати початок перебігу позовної давності, а також враховувати значення при цьому дати прокурорської перевірки, ініційованої прокурором через значний проміжок часу після винесення, у тому числі, оскаржених рішень суб'єктом владних повноважень.

З огляду на викладене, колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про те, що справа № 357/9328/15 підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення питання про відступлення від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс14, від 1 липня 2015 року № 6178цс15, від 17 лютого 2016 року № 6-2407цс15, від 8 червня 2016 року № 6-3089цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-2165цс15, від 16 листопада 2016 року № 6-2469цс16, від 26 жовтня 2016 року № 6?2070цс16, від 21 грудня 2016 року № 6-1503цс16, від 12 квітня 2017 року № 6-1852цс16, від 19 квітня 2017 року № 6-1852цс16, від 19 квітня 2017 року № 6-2376цс16, від 22 червня 2017 року № 6-1047цс17, від 12 липня 2017 року № 6-2458цс16 та від 15 листопада 2017 року № 6-2304цс16, у частині, що стосується: 1) порядку обчислення позовної давності, коли позов пред'явлено прокурором у порядку представництва і 2) врахування при цьому дати прокурорської перевірки.

Враховуючи мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, справу слід розглядати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Ураховуючи наведене та керуючись частиною тринадцятою статті 7, статтями 402, 404, підпунктами 4 та 7 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу за позовом прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства Київської області та Київської обласної державної адміністрації до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, Управління Держгеокадастру в Білоцерківському районі Київської області про визнання незаконним та скасування розпорядження Білоцерківської РДА, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та застосування наслідків недійсності правочину у вигляді повернення земельних ділянок за касаційною скаргою ОСОБА_20, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, від імені яких діє адвокат Старовойтова Дарина Андріївна, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 7 грудня 2016 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами у порядку письмового провадження на 5 грудня 2018 року в приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Надіслати копію цієї ухвали учасникам справи до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. П. Лященко
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук Л. І. Рогач
Д. А. Гудима І. В. Саприкіна
О. С. Золотніков О. М. Ситнік

О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич
В. С. Князєв О. Г. Яновська