АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3139/16-ц 22-ц/774/489/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 211/3139/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.,

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1,

відповідач -ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2017 року, яке ухвалене суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру.

В мотивування заявлених вимог зазначила, що з 07 грудня 1991 р. по 16 січня 2007 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають повнолітню доньку. В період шлюбу за спільні кошти ними на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2004 р. придбано квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності просить суд визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної власності на квартиру в рівних частках по 1/2 за кожним.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог. Зокрема вважає, що судом не враховано, що про кредитні зобовязання відповідача вона не знала, не була залучена стороною до участі у справі, визнання права власності на спільну сумісну власність за ТОВ «ФК»Вектор плюс» порушує її майнові права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони з 07 грудня 1991 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 16 січня 2007 року між ними розірвано (а.с. 3,4).

Згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу ВВС № 457225 від 03.04.2004 р. ОСОБА_1 придбано квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 9 ).

Як видно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 73251070 від 17.11.2016 р., власником квартири АДРЕСА_3 зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Запис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на підставі Іпотечного договору № 0307/0408/88-091-Z-1, виданого 25.04.2008 р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с. 10-11).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК«Вектор плюс», третя особа Приватний нотаріус Київського нотаріального округу ОСОБА_4, про скасування виконавчого напису приватного нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення (а.с. 52-57).

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки нерухоме майно на правовій підставі належить третій особі ТОВ «ФК«Вектор плюс», його поділ та визнання права власності на його частину за позивачем є неможливим.

Колегія суддів погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно із частиною 3 статті 368 ЦК України та частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Статтею 65 СК України передбачено що, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Частиною 4 статті 65 СК України визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Частиною 1 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини 1 статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним» від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

З огляду на те, що спірне майно, яке за твердженням позивача, було спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбано у період шлюбу на час розгляду справи належить на праві власності ТОВ «ФК«Вектор плюс», його поділ між колишніми власниками є неможливим.

Правомірність вибуття з володіння відповідача ОСОБА_1 спірної квартири встановлено судовими рішеннями, які мають преюдиційне значення.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Посилання позивача в апеляційній скарзі про відсутність в неї інформації про кредитні зобовязання відповідача та не залучення її стороною у справі, в якій встановлена правомірність володіння ТОВ «ФК»Вектор плюс» спірним майном, не може бути підставою для скасування судового рішення. Позивач не позбавлена процесуального права, оскаржити судові рішення, якщо вона вважає, що ними не враховані та (або) порушені її майнові права.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 при наведених обставинах, має право на отримання від відповідача ОСОБА_1 відповідної компенсації її частки за відчуження спільного майна подружжя, проте такої вимоги позивачем не заявлялось.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, відповідно положення ст.375 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту.

Повний текст судового рішення складений 26 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: