РІШЕННЯ

Іменем України

18.04.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьнікової К.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в :

заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій посилається на те, що на підставі свідоцтва про реєстрацію права власності позивачу на праві приватної власності належить квартира №4 на вул. Кременецькій, 14 у м. Львові. Вказана квартира підвалом не забезпечена, що випливає із договору купілі-продажу квартири. Починаючи з моменту набуття права приватної власності на помешкання, позивачем використовується підвальне приміщення, яке розташовано під житловою кімнатою її квартири, вхід у яке здійснюється виключно через її квартиру, де проведено ремонт за рахунок коштів позивача. Позов підтримує та просить його задовольнити.

У судове засідання заявник не з'явився, однак подав заяву, в якій просить справу заслухати у його відсутності, заяву підтримує в повному обсязі, а тому суд вважає, що заяву слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник заінтересованої особи особи управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради у судове засідання не з'явився, однак подав суду заяви про те, що просить слухати справу у його відсутності та у задоволенні заяви просить відмовити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Представники заінтересованої особи Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» у судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, з таких підстав.

У відповідності до свідоцтва про реєстрацію права власності позивачу на праві приватної власності належить квартира №4 на вул. Кременецькій, 14 у м. Львові. Вказана квартира підвалом не забезпечена, що випливає із договору купівлі-продажу квартири.

Починаючи з моменту набуття права приватної власності на помешкання, позивачем використовується підвальне приміщення, яке розташовано під житловою кімнатою квартири, вхід у яке здійснюється виключно через квартиру №4.

З метою приведення обєкту нерухомого майна до належного стану позивач неодноразово зверталась до державних установ з проханням обстежити дане приміщення на предмет дотримання державних будівельних норм, однак відповіді отримано не було.

Тривалий час позивачка використовувала спірні приміщення на правах оренди та на підставі договору оренди нерухомого майна від 31.03.2014р. №Ф-8981-14.

Згідно висновку спеціалістів встановлено, що підвальне (цокольне) приміщення, яке розташовано під житловою кімнатою квартири №4 в будинку №14 на вул. Кременецькій у м. Львові та позначено на поверховому плані будинку під індексом 1-2 загальною площею 19,4 кв.м. є допоміжним приміщенням.

Зміст допоміжних приміщень багатоквартирного будинку розкрито у статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від14.05.2015 № 417-VIII. Так, допоміжні приміщення багатоквартирного будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Частина 2 статті 382 Цивільного кодексу України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, власникам квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності належать приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

В той же час, у рішеннях Конституційного Суду України від 02.03.2004 р. № 4-рп/2004 та від 09.11.2011 р. № 14-рп/2011 окремо підкреслюється, що підтвердження права власності на допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинків і зовнішнього благоустрою не вимагають додаткових дій із боку власників квартир.

Власники квартир є власниками допоміжних приміщень, конструктивних елементів зовнішнього та внутрішнього благоустрою, незалежно від способів отримання права власності на квартири (під час приватизації чи в разі здійснення цивільно-правових угод).

Чинним законодавством не передбачено механізм передачі у власність громадян допоміжних приміщень будинку, також як і право власників квартир багатоквартирних будинків на розпорядження своєю частиною зазначених приміщень.

Допоміжні приміщення стають обєктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з набуттям громадянами права власності на квартири у відповідності з вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Для підтвердження набутого в такий спосіб права на допоміжні приміщення не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. При цьому розмір частки в майні будинку кожного співвласника визначається для кожного з них пропорційно розміру квартири, яка є їхньою власністю. Наявність частки у спільній власності власників квартир не означає, що власники можуть здійснювати відчуження своєї частки окремо від відчуження квартири.

Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Зазначені приміщення, що знаходяться у спільній власності, є невідємною частиною будинку, а тому переходять до набувача разом з відчуженням самої квартири.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до абз. 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Відповідно до п. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно з вимогами ч. 1 п.5 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту.

У статті 256 ЦПК України наведений перелік фактів, які встановлюються судом.

Відповідно до ст. 258 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Відповідно до п. 1 ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до положень ст. 3 № Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що обставини на які покликається заявники у заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому вимоги, викладені у заяві про уточнення позовних вимог підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 174-292, 293-304 ЦПК України, суд,-

в с т а н о в и в :

Заяву задовольнити.

Встановити факт про те, що підвальне (цокольне) приміщення, яке розташовано під житловою кімнатою квартири №4 в будинку №14 на вул. Кременецькій у м. Львові та позначено на поверховому плані будинку під індексом 1-2 загальною площею 19,4 кв.м. є допоміжним приміщенням.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ванівський Ю.М.