Справа № 216/1753/17
провадження №2/216/576/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
27.03.2018 року м. Кривий Ріг
Дніпропетровська область
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Онопченка Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Нестеренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обгрунтовувала тим, що 22.11.2003 року між сторонами було укладено шлюб. За період шлюбу в них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини не склалися, у звязку з чим, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.02.2014 року шлюб було розірвано. З моменту фактичного припинення відносин відповідач матеріально допомагає з утриманням дитини, але його допомога не надає змогу в повному обсязі утримувати дитину. При цьому, відповідач працює та має стабільний заробіток.
У звязку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Надав суду заяву, згідно з якою просив розглядати справу за його відсутності, вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини визнав у повному обсязі.
Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про шлюб серії 1-КИ № 190587, актовий запис № 706 (а.с. 3) 22 листопада 2003 року сторони зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КИ № 026718, актовий запис №505 (а.с. 4), 11 липня 2005 року в них народилась донька ОСОБА_3, батьком якої записаний відповідач по справі. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.02.2014 року (а.с. 6). Дитина на теперішній час мешкає разом із матірю та перебуває на її утриманні.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК (ред. 2004 року) та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК (ред. 2004 року) вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.
08.07.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017, яким внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на корись позивача, з метою недопущення порушення прав дитини, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог в частині визначення нижньої межі розміру аліментів, оскільки позивач просить стягувати аліменти не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тоді як згідно із змінами до Сімейного кодексу України розмір аліментів не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України).
На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною особою, займає посаду пожежного-рятувальника у 61 державній пожежно-рятувальній частині ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області, має постійний заробіток, наявність на утриманні інших неповнолітніх осіб та непрацездатних батьків не встановлено, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у вигляді 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення донькою повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов'язання щодо утримання.
Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 640,00 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 180, 181, 182, 191 СК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 206, 223, 247, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, який народився 01 лютого 1979 року у с. Чапаєвка Широківського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого на посаді пожежного-рятувальника у 61 державній пожежно-рятувальній частині ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області, аліменти на користь ОСОБА_1, яка народилась 26 грудня 1981 року у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (паспорт серії АО 342050, ІПН: НОМЕР_1) зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову, а саме: з 12 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 11 липня 2023 року.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В. Онопченко