АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/253/18Головуючий по 1 інстанції - Русаков Г.С.
Категорія: 27 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області у складі

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Фетісової Т.Л., Василенко Л.І.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;

відповідач - ОСОБА_4 ;

представник відповідача - ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 та апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року, ухваленого суддею Русаковим Г.С., в залі Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання угоди, яка підписана згідно кредитного договору про надання споживчого кредиту не дійсною, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним, : :

в с т а н о в и л а :

28 травня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованостіза кредитним договором.

В позовній заяві позивач посилається, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 25.04.2008 року уклали договір № CSW0GA (надалі - Договір). Згідно умов договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати відповідачу ОСОБА_7 кредит у розмірі 11950,00 доларів США на термін до 25.04.2018 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № CSW0GA. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач ОСОБА_7 зобов'язання за вказаним договором не виконала.

У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 12.05.2015 року має заборгованість - 6110,77 доларів США, яка складається з наступного: - 5430,36 дол. США - заборгованість за кредитом; - 327,91 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом;- 4,66 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом;- 45,28 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;а також штрафи відповідно до договору:- 12,15 дол. США - штраф (фіксована частина);- 290,41 дол. США - штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_7 заборгованість у розмірі 6110,77 доларів США, що за курсом 20,58 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.05.2015 року складає 125759,61 грн. за кредитним договором № CSW0GA від 25.04.2008 року, а також стягнути судові витрати.

12 жовтня 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» в подальшому уточненою про визнання угоди, яка підписана згідно кредитного договору про надання споживчого кредиту недійсною.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 25.04.2008 року ОСОБА_7 отримала кредит у ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 11950,00 дол. США, проте даний факт не є достовірним. Вона вважає, що банк жодними належними доказами не підтвердив надання їй коштів. ОСОБА_7 посилається, що надана до суду довідка «Розрахунок заборгованості за Кредитним договором № CSW0GA» від 25.04.2008 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_7 на 12.05.2015 року» підписана невідомим працівником ПАТ КБ «Приватбанк». Не встановлено та не зазначено валюту проведення розрахунків, вона проведена в доларах США чи в гривні. Виникає питання щодо дійсності заборгованості споживача ОСОБА_7 та її належного підтвердження. Кредитний договір № CSW0GA від 25.04.2008 року не підписаний нею на сторінках 1, 2, 3, 4, що дало банку змогу його фальсифікувати та внести суперечливі пункти до кредитного договору. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» стверджує, що ПАТ КБ «Приватбанк» було перераховано кошти в розмірі 1500 доларів США на рахунок ЗАТ «СК «ІНГОСТРАХ». Однак, ОСОБА_7 не погоджується, що ПАТ КБ «Приватбанк» перерахував валютні кошти на рахунок ЗАТ СК «ІНГОСТРАХ». Перерахування коштів за надання споживчих послуг в валюті долар США не відповідає вимогам закону та ст. 533 ЦК України. Співробітники Канівського відділення банку валютні кошти, зазначені як для страхування просто нахабно вкрали, а крадіжку прикривали документами страхування, вважає ОСОБА_7 Договори страхування укладені між нею та страхувальником, ЗАТ СК «ІНГОСТРАХ» не підписувались страхувальником. Згідно до договорів страхування сплата платежів ПАТ КБ «Приватбанк» проводив на поточний рахунок № НОМЕР_2, але кому належить поточний рахунок № НОМЕР_2 не встановлено. Тому на її думку, куди та кому ПАТ КБ «Приватбанк» перерахував (якщо перерахував) валютні кошти їй не відомо. ОСОБА_7 просила суд визнати угоду, підписану згідно кредитного договору № CSW0GA про надання споживчого кредиту недійсною; визнати недійсними договір особистого страхування № CSW0GA від 25.04.2008 року та договір страхування майна № CSW0GA від 25.04.2008 року.

15 грудня 2018 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_7 про визнання кредитного договору недійсним, в якому посилався на те, він є законним чоловіком ОСОБА_7 20.02.2001 року вони зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області шлюб. Йому не було відомо про те, що його дружина намагалася укласти та уклала із ЗАТ КБ «Приватбанк» валютний кредитний договір № CSW0GA від 25.04.2008 року. Банк не попередив його про намір його дружини про укладення кредитного договору на значну суму коштів в валюті, хоча повинен був попередити його про намір його дружини про укладення валютного договору на значну суму. Вказує, що його згоди на укладення кредитного договору № CSW0GA від 25.04.2008 року його дружина ОСОБА_7 від нього не отримувала. Вона діяла самостійно в тайні від нього. Представники банку його згоди на укладення договору також не отримували. Кредитний договір № CSW0GA від 25.04.2208 року порушує його майнові інтереси та інтереси їх малолітніх дітей, так як вони не мають матеріальної змоги на їх належне забезпечення майнового та побутового матеріального стану, на надання дітям можливості нормального розвитку. Його дружина ОСОБА_7 на даний час ніде не працює та знаходиться на утриманні чоловіка. Між представником ЗАТ «Приватбанк», ОСОБА_8 був підписаний кабальний для їх сім'ї кредитний договір № CSW0GA від 25.04.2008 року. Банк не встановлював при наданні кредиту його дружин, чи має вона на утриманні інших осіб, який сімейний дохід має їх сім'я, який матеріальний дохід має його дружина, та чим і як це підтверджується. Він посилається, що банк не надав належних доказів того, що перед укладенням кредитного договору, банк письмово повідомив його дружину ОСОБА_7 про умови кредитування. В той же час у бухгалтерському обліку банку вказаний кредит відображається як гривневий, а не валютний, тому ведеться не належний облік валютного кредитування. Також він посилається на те, що його дружина стверджує, що кошти зазначені в позовній заяві банку вона не отримувала. Його дружина документів наданих банком не підписувала та взагалі не бачила. Просив суд визнати недійсним кредитний договір № CSW0GA від 25.04.2008 року про видачу споживчого кредиту у валюті його дружині ОСОБА_7

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (, МФО 305299, р/р 3111) заборгованість у розмірі 6110,77 доларів США, що за курсом 20,58 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.05.2015 року складає 125759,61 грн. за кредитним договором № CSW0GA від 25.04.2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (, МФО 305299, р/р 3111) судові витрати в розмірі 1257,60 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання угоди, яка підписана згідно кредитного договору про надання споживчого кредиту недійсною - відмовлено.

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», ОСОБА_7 про визнання недійсним кредитного договору - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оскаржили рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційні скарги. В своїй апеляційній скарзі, особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що судом першої інстанції не було розглянуто та взято до уваги «Доповнення до зустрічної позовної заяви» подане ОСОБА_7 Також, зазначається, що банк ігноруючи вимоги ч.2, ст.59 ЦПК України, не підтвердив взагалі жодними належними та допустимими доказами, та первинними документами бухгалтерського обліку та фінансової звітності надання споживачу ОСОБА_7 кредитних коштів, зазначених в кредитному договорі № CSW0GA від 25.04.2008 року згідно до п.п. № 2-№ 5 та згідно до п. 8.1. договору. Апелянти, в своїх апеляційних скаргах зазначають, що надана Банком до суду довідка «Розрахунок заборгованості за Кредитним договором № CSW0GA від 25.04.2008 року укладеного між КБ «Приватбанк» та клієнтом ОСОБА_7 станом на 12.05.2015 року підписана невідомим представником ПАТ КБ «Приватбанк»; без зазначення статусу особи, що підписала документ бухгалтерського обліку та фінансової звітності та П.І.Б.

ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить відмінити рішення, винесене 07.12.2017 року суддею Канівського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 697/1045/15-ц ,відкритій за первинною позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк»; відмінити ухвалу винесену 07.12.2017 року суддею Канівського міськрайонного суду Черкаської області по справі 697/1045/15-ц, відкритій за первинною позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 щодо забезпечення доказів, згідно до рішення Конституційного суду України; визнати кредитний договір № CSW0GA від 25.04.2008 року недійсним, згідно до порушення банком при укладенні договору вимог ст. 638 ЦК України, ч.2, ст. 640 ЦК України, ч.2 ст. 1055 ЦК України, ч.1, ч.3, ч.4, ст. 203 ЦК України, ст. 231 ЦК України та ст. 215 ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»; судовий збір стягнути відповідно до вимоги 88 ЦПК України.

ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить відмінити рішення, винесене 07.12.2017 року суддею Канівського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 697/1045/15-ц, відкритій за первинною позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7; відмінити ухвалу винесену 07.12.2017 року суддею Канівського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 697/1045/15-ц, відкритій за первинною позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 щодо забезпечення доказів; відмінити ухвалу, винесену 07.12.2017 року суддею Канівського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 697/1045/15-ц, відкритій за первинною позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 щодо залучення ЗАТ СК «Інгострах» третьою особою до даної справи; визнати кредитний договір № CSW0GA від 25.04.2008 року недійсним, згідно до порушення банком при укладенні договору вимог ст. 638 ЦК України, ч.2, ст. 640 ЦК України, ч.2 ст. 1055 ЦК України, ч.1, ч.3, ч.4, ст. 203 ЦК України, ст. 231 ЦК України та ст. 215 ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»; визнати недійсними договори страхування укладені з неіснуючою юридичною особою ЗАТ СК «Інгострах» згідно до ЄДРПОУ (договір особистого страхування № CSW0GA від 25.04.2008 року; договір страхування майна № CSW0GA від 25.04.2008 року; судовий збір стягнути відповідно до вимоги ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю - доповідача, сторін та їх представників, які з'явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача, оскільки встановлено, що позичальник не виконує умови договору, порушує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті коштів за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання угоди, яка підписана згідно кредитного договору про надання споживчого кредиту недійсною та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_7 про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічний позов ОСОБА_7 та позов третьої особи подані поза межами строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № CSW0GA від 25.04.2008 року та отримано кредит у розмірі 11950,00 дол. США на наступні цілі: 10000,00 дол. США на споживчі цілі; 300,00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту з надання кредиту; 100,00 дол. США страхування майна; 50,00 дол. США особисте страхування, а також у розмірі 1500,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з періодом сплати 21-26 число кожного місяця та остаточним терміном погашення 25.04.2018 року. З графіком погашення кредиту та з його умовами позичальник була ознайомлена під підпис.

Факт отримання ОСОБА_7 кредиту підтверджується її заявою про видачу готівки № 1 від 25.04.2008 року.

Посилання відповідача ОСОБА_7 на те, що вона не підписувала кредитного договору спростовується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 77/937/16-23 від 29.11.2016 року, згідно даних висновку якої вказано, що від імені позичальника ОСОБА_7 підписи виконані ОСОБА_7 (т.1 а.с.199-204).

Із даних заяви про укладення договору страхування нерухомості та договору страхування майна № CSW0GA від 25.04.2008 року вбачається, що ОСОБА_7 підписала договір із ЗАТ СК «ІНГОСТРАХ» та застрахувала своє майно, а саме житловий будинок в. АДРЕСА_2, який є заставним майном.

Також з договору особистого страхування № CSW0GA від 25.04.2008 року вбачається, що ОСОБА_7 підписала договір із ЗАТ СК «ІНГОСТРАХ» та застрахувала своє життя від нещасних випадків.

Листом № 03-10/02-05 від 03.10.2017 року ПРАТ СК «ІНГОСТРАХ» підтвердили наявність договору страхування майна та договору особистого страхування, укладених між ними та ОСОБА_7 та про надходження страхових платежів відповідно до договорів.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання ОСОБА_7 на не перерахування страхових платежів ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунки ПРАТ СК «ІНГОСТРАХ» не підтверджено матеріалами справи та належними доказами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору згідно ст. 526 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статті 526, 527 ЦК України зобов'язують боржника належним чином виконувати свої зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно розрахунку заборгованості від 12.05.2015 року вбачається, що загальна сума заборгованості, яку необхідно сплатити ОСОБА_7 становить 6110,77 дол. США, яка складається з наступного:- 5430,36 дол. США - заборгованість за кредитом;- 327,91 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом;- 4,66 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом;- 45,28 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору:- 12,15 дол. США - штраф (фіксована частина); - 290,41 дол. США - штраф (процентна складова).

Валютою кредиту зазначено долар США (а.с.4-9).

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках та у порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

Згідно наданої позивачем за первісним позовом банківської ліцензії № 22, зареєстрованої НБУ 19.03.1992 року за № 92 та дозволу № 22-2, виданих ПАТ КБ «Приватбанк» НБУ на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2 та ч.4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» згідно додатку дозволу № 22-1 від 29.07.2003 року визначений перелік операцій з валютними цінностями, яка має право здійснювати банк. Отже, на момент укладення кредитного договору у ПАТ КБ «Приватбанк» була ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями.

Відповідно до правового висновку, зробленого Верховним Судом України у справі № 6-88цс12 від 12.09.2012 року, договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язок для другого з подружжя лише в тому разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім'ї . Якщо даний договір одним із подружжя укладено не в інтересах сім'ї , то він не створює обов 'язків для другого з подружжя і згоди останнього на його укладення законом не вимагається, а відсутність такої згоди не може бути підставою для визнання такого договору недійсним.

Кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і створює обов`язки лише для позичальника як сторони договору, а не для другого з подружжя. Тому посилання третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову ОСОБА_6 на не надання ним згоди на отримання його дружиною кредиту не є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відносно того, що права позивача були порушені відповідачем в зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, внаслідок якого виникла заборгованість.

Отже, оцінюючи зібрані по справі докази, вивчивши їх та дослідивши, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, відносно обґрунтованостві позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та необхідності стягнення з відповідача ОСОБА_7 суми боргу, оскільки відповідач порушила умови кредитного договору.

Одночасно, судом першої інстанції при вирішенні спору у справі зазначено про те, що відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Колегія суддів враховує, що відповідно до положень правового висновку ВСУ від 23.11.2016 у справі № 6-2104цс16 за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, стосовно вимог зустрічного позову ОСОБА_7 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання угоди, яка підписана згідно кредитного договору про надання споживчого кредиту недійсною, та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_7 про визнання недійсним кредитного договору, застосувавши загальний строк позовної давності три роки, про застосування якого в судовому засіданні було заявлено клопотання представником позивача ОСОБА_9, і прийшов до вірного висновку за необхідне відмовити в їх задоволенні повністю, оскільки зустрічний позов та позов третьої особи подані поза межами строку позовної давності, а саме 12.10.2015 року була подана зустрічна позовна заява ОСОБА_7 та 15.12.2016 року подано позов третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6, а про порушення свого права ОСОБА_7 було відомо з моменту укладення кредитного договору - 25.04.2008 року. Посилання ОСОБА_6 на незнання щодо укладення договору його дружиною ним не доведено, так як в матеріалах справи наявні копія паспорта ОСОБА_6 та його довідка про доходи, яка могла бути отримана лише ним за місцем його роботи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин справи (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З вищевикладеного не вбачається, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допустив порушень норм матеріального чи процесуального права та залишив не розглянутими обставини, що мають значення для справи.

Доводи апеляційних скарг є необгрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким дана належна оцінка, не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню колегією суддів.

Інших доводів, які б слугували підставою для скасування рішення суду, доводи апеляційних скарг не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апелянта не є суттєвими, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення .

Керуючись ст.ст. 258, 367, 368, 374,375 , 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання угоди, яка підписана згідно кредитного договору про надання споживчого кредиту недійсною, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційний скарг, залишити за сторонами, які подавали апеляційні скарги

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Фетісова Т. Л.

Василенко Л.І.

Повний текст постанови виготовлений 30.03.2018 року.