Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1В
Доповідач -Єрмаков Ю.В.
Справа № 431/3950/17
Провадження № 22ц/782/1005/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Єрмакова Ю.В.,

суддів Авалян Н.М., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Єгорової О.П.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьк апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Старобільського районного суду Луганської області (суддя Кудрявцев І.В.) від 06 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 (відповідач) та просив суд стягнути з останньої на свою користь заборгованість у розмірі 32430,50 грн., яка складається з : 1226,30грн. - заборгованість за кредитом, 25538,70грн. відсотки за користування кредитом, 3 600грн. пеня та комісія, штрафи - 500грн.(фіксована частина) та 1 520,50грн.- процентна складова.

На обґрунтування наведених позовних вимог позивач послався на наступне:

Відповідно до укладеного договору без номеру від 13.09.2006р. відповідач отримав від КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідач свої зобовязання не виконав та станом на 31.07.2017 року має заборгованість у загальній сумі 32 430,50грн., у звязку з чим позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 06 грудня 2017 року позовні вимоги були задоволені частково. Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 26 810 (двадцять шість тисяч вісімсот десять) гривень.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення комісії та пені нарахованої за період з 01.05.2014р. по 31.07.2017р. у сумі 3600грн., штрафу нарахованого станом на 31.07.2017р. у сумі 2 020,50 грн. - відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Позивачем рішення суду не оскаржується.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 (скаржник), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить в частині стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 26810 грн. змінити рішення Старобільського районного суду Луганської області від 06.12.2017 року, скасувавши в цій частині, ухвалити нове рішення, яким відмовити в цій частині в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник послався на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи в частині визначення строку позовної давності.

Також, скаржник не згоден з висновком суду про те, що судом не встановлено наявні прострочені та поточні зобовязання ОСОБА_4 за кредитним договором станом на 31.08.2014 року, а також вказує на неналежність і недопустимість долучених до матеріалів справи позивачем письмових доказів стосовно проведення поповнення карткового рахунку позивача невідомими особами через термінал 27.12.2014 року та 11.01.2015 року на 30;10;30 грн. відповідно. Оскільки вона визнає останнє здійснення поповнення карткового рахунку 25.07.2014 року у розмірі 100грн., то саме з цієї дати слід обраховувати строк позовної давності чого не було зроблено судом.

Крім цього, скаржник вказує на те, що її не повідомлялось належним чином про підвищення відсоткової ставки по кредиту, у звязку з чим нарахування відсотків за більшою ставкою, ніж була погоджена сторонами, є неправильним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказав на законність і обґрунтованість прийнятого рішення, доводи скаржника не визнав, просив залишити їх без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи.

За клопотанням представника позивача ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 27 лютого 2018 року було задоволено клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції в Приморському районному суді міста Маріуполя (пр-т. Будівельників, 52-а).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Так, відповідно до правил статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, адже завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення частково відповідає таким вимогам.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції пославшись на ст.526, 1054 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення заборгованості щодо основної суми кредиту та відсотків за його користування.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені та комісії у сумі 3600грн., штрафів у загальній сумі 2020,50 грн., суд пославшись на ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Рішення суду в частині відмови щодо вимог про стягнення пені та комісії, а також штрафів не оскаржується, а тому в зазначеній частині не переглядається, враховуючи п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Що стосується рішення суду про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості щодо основної суми кредиту та відсотків за його користування, то в цій частині судова колегія частково погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч.І ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору без номеру від 13.09.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 5500грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» відповідачем була підписана 13.09.2006 року та відповідачем отримано кредитні картки 816754 відкрита 13.09.2006р. з терміном дії 03/13, номер 808669 відкрита 05.04.2013р. з терміном дії 07/16.

Відповідно до ст.627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від ступу у будь-які договірні відносини і проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Оскільки при укладенні договору відповідач надав згоду на те, що заява позичальника разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, дану згоду відповідач особисто засвідчив своїм підписом, то наведене є доказом того, що сторони погодилися з умовами договору.

Як вбачається з заяви позичальника від 13.09.2006 року відповідач була ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також з тарифами банку, які були надані відповідачу для ознайомлення, про що свідчить її підпис на вказаній заяві.

Відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк має право проводити зміну ОСОБА_5, а також інших умов обслуговування рахунків; при цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредитного ліміту, зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п.4.9 цього договору; якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови; право зміни розміру наданого кредитного ліміту Банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням ОСОБА_5 та без попереднього повідомлення Клієнта. Відповідно до п.6.3 вказаних Умов, Клієнт зобовязаний не передавати карти, ПІН третім особам, а відповідно до п.6.3 вказаних Умов, Клієнт зобовязаний отримувати виписки про стан картрахунків та про проведені операції по картрахункам, а згідно п.6.4 вказаних Умов, клієнт зобовязаний при незгоді зі змінами Правил та/чи ОСОБА_5 надати ОСОБА_5 письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу заборгованість. Згідно п.6.5 вказаних Умов, Клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.8.6 вказаних Умов у разі порушення клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів Клієнт зобовязаний сплатити ОСОБА_5 штраф у розмірі 500грн.+5% від суми позову.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 2006р. по 19.08.2015р. провадилась зміна кредитного ліміту за кредитною карткою оформленої на імя ОСОБА_4 за договором від 13.09.2006р.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються матеріалами справи.

Також, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, у звязку з неналежним виконанням умов договору виникла заборгованість, яка станом на 31.07.2017 року складає 32 430,50 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 1 226,30грн., за відсотками за користування кредитом - 25583,70грн., комісія/пеня - 3 600грн., заборгованість по судовим штрафам - 2 020,50грн.; пеня нарахована накопичувальним підсумком з 01.05.2015р. по 31.07.2017р., період з якого нараховуються штрафи і порядок їх обрахування у розрахунку не зазначено; останнє погашення за кредитом проведено у сумі 30грн. 11.01.2015р.

Заперечуючи проти заявленого позову (і це є довід апеляційної скарги), відповідач вказала на те, що, звернувшись до суду з позовом у серпні 2017 року, позивач пропустив строк позовної давності, оскільки останній платіж на погашення кредиту вона зробила в липні 2014 року. Саме цю дату вона вважає останньою сплатою кредиту. Платежі, які були враховані судом першої інстанції (19.09.2014 року в сумі 30грн.; 27.12.2014 року в сумі 10 та 30 грн.; 11.01.2015 року в сумі 30 грн.) не визнає, ці платежі були зроблені іншими особами, а тому наполягала на застосуванні строку позовної давності.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності позивач не пропустив, а доводи скаржника в цій частині не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою та третьою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як було встановлено судом першої інстанції, кредит відповідачці було надано шляхом встановлення кредитного ліміту на картку та для користування кредитними коштами відповідачці було надано картку з кінцевим терміном дії до липня 2016р. Позовна заява подана до суду 31.08.2017 року.

Крім цього, судом першої інстанції було встановлено, що на картковий рахунок ОСОБА_4 через термінал самообслуговування вносилися платежі, а саме: 19.09.2014 року в сумі 30грн.; 27.12.2014 року в сумі 10 та 30 грн.; 11.01.2015 року в сумі 30 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_4 .

Встановивши зазначені факти переривання ОСОБА_4 перебігу строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звернувшись до суду з позовом 31 серпня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропустило строку позовної давності, оскільки його перебіг почався заново 11.01.2015 року. Крім цього, кінцевим строком повернення кредиту є останній день місяця дії картки, тобто 31.07.2016 року.

Доводи скаржника про те, що зазначені платежі не були зроблені нею особисто та позивач не довів ці обставини, не можуть бути прийняті до уваги.

Частиною першою статті 57 ЦПК України (2004 року), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України (2004 року).

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України (2004 року), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З викладених норм права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлений сторонами вимог та наданих ними доказів.

Відповідно до пункту 6.8. Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які є невід'ємною частиною кредитного договору від 13 вересня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 , у випадку помилкового зарахування коштів на картковий рахунок тримач картки зобов'язаний повернути ці кошти та доручає банку здійснити повернення шляхом списання з відповідного карткового рахунку.

Відповідачем не надано доказів того, що вона зверталася до банку із заявами про помилкове зарахування коштів на її рахунок, тобто встановлені факти погашення заборгованості не оспорені, що свідчить про визнання нею свого боргу, а вказані кошти були внесені нею особисто чи іншою особою з її згоди, адже саме на відповідачеві лежить обов'язок не передавати картки, ПІН-коди третім особам (пункт 6.1 Умов та правил надання банківських послуг).

Також не можуть бути прийняті до уваги доводи скаржниці про те, що платіж 19.09.2014 року у сумі 30 грн. було зроблено з іншої карти за номером 52**65, що свідчить, на її думку, підтвердженням поповнення її картки іншими особами, оскільки саме з цієї картки 22.12.2013 року у сумі 110грн. вже проходили поповнення її картки, про що остання також не заперечувала та з заявами до позивача про помилкове зарахування коштів на її рахунок, не зверталась.

Отже, враховуючи наведене вище, висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності не був пропущений, є правильним. Доводи апеляційної скарги в цій частині на увагу не заслуговують.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу неправомірного підвищення відсоткової ставки з 01.09.2014 року (з 30 % до 34,8%) та з 01.04.2015 року (з 34,8% до 43,2%), що потягло збільшення заборгованості по кредиту, судова колегія дійшла наступного.

Як було встановлено, 13 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав кредит у сумі 5500 грн. з базовою процентною ставкою 36 % річних, а позичальник зобовязався повернути кредит і сплатити відсотки на умовах, установлених указаним договором.

Згідно п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право проводити зміну ОСОБА_5, а також інших умов обслуговування рахунків; при цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредитного ліміту, зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п.4.9 цього договору; якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови; право зміни розміру наданого кредитного ліміту Банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням ОСОБА_5 та без попереднього повідомлення Клієнта.

Відповідно до п.4.9 Умов та правил надання банківських послуг, Банк зобов'язаний надавати власнику способом, зазначеним у заяві, виписки про стан картрахунків і про здійсненні за минулий місяць операції за картрахунками. У разі підключення власника до системи Internet Banking (Приват24) виписки надаються через цей комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Mobile Banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції СМС-повідомлень.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 01.09.2014 року та з 01.04.2015 року процентна ставка збільшена до 34,8 та 43,2% відповідно за користування кредитом.

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У відповідності до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12, а також в постанові Верховного Суду України від 08.11.2016 року №2891 цс16, боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи доказів належного повідомлення позивача про підвищення відсоткової ставки не містять.

Зміна тарифного плану через СМС-повідомлення (на що посилався представник позивача в апеляційній інстанції) не може бути прийнято до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять.

У звязку з наведеним, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності та встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, судова колегія дійшла висновку про те, що зміна умов договору по картковому рахунку в односторонньому порядку без згоди позивача є порушенням Умов та правил надання банківських послуг, а тому при нарахуванні відсотків за користування кредитом слід виходити з 30 % ставки по кредиту, яку застосовував банк до її зміни/підвищення.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, незважаючи на те, що відповідач заперечував розрахунок, наданий позивачем, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Крім того, заперечуючи проти розрахунку, відповідач зазначав про те, що у наданому позивачем розрахунку зазначені щомісячні платежі не відповідають умовам договору, при цьому, показники розміру «сальдо поточне» в сумі 922,78 грн. та «сальдо прострочене» у розмірі 303,52 грн., не змінювались з 30.05.2014 року по 31.08.2017 року, незважаючи на те, що відповідно до умов укладеного кредитного договору відповідач повинна була сплачувати щомісячно 7 % від суми заборгованості, у звязку з чим «сальдо поточне» повинно було б зменшуватись, а «сальдо прострочене» відповідно збільшуватись.

Представник позивача в судовому засіданні не зміг надати пояснень з цього приводу, судом першої інстанції вказані обставини також не зясовувались.

Враховуючи наведені обставини, а також надані сторонами розрахунки щодо нарахування заборгованості за кредитом, суд приймає до уваги розрахунок відповідача, оскільки він відповідає умовам укладеного між сторонами договору (з урахуванням щомісячних платежів в розмір 7% від суми заборгованості), згідно якого «сальдо поточне» зменшується, а «сальдо прострочене» відповідно збільшується.

Розрахунок позивача, як вже зазначалось вище, цих показників не містить, «сальдо поточне» та «сальдо прострочене» є незмінним на протязі трьох років, а саме з 30.05.2014 року по 31.07.2017 року, що не відповідає умовам укладеного договору кредиту.

Також, з розрахунку позивача вбачається нарахування заборгованості по кредиту виходячи з відсоткової ставки 34,8% та 42,3 %, що як було зазначено вище, є порушенням умов договору, у звязку з чим не може бути прийнято до уваги, а тому наведені обставини надають підстави для врахування при вирішенні вказаної справи саме розрахунку відповідача.

Як було зазначено вище, строк дії картки до 31.07.2016 року. Позивач звернувся до суду з позовом 31.08.17 року.

З розрахунку відповідача вбачається, що на 31.07.2017 року відповідач заборгував 1116,65грн. (447,24грн. та 669,43грн., оскільки, як було зазначено вище, строк позовної давності позивачем не був пропущений), за відрахуванням сум, які були зараховані на картку відповідача та не спростовані останнім у розмірах 30;30;10 та 30грн. (19.09.2014 року; 27.12.2014 року; 11.01.2015 року відповідно). В подальшому відповідач не користувався кредитною карткою.

При цьому, період заборгованості за відсотками за користування кредитом після 31.07.2016 року (строк закінчення дії картки) слід нараховувати на рівні облікової ставки НБУ, оскільки строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року №6-1412 цс16.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів вважає, що всупереч вимогам ст. 10, 57 - 60 ЦПК України позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження того, що поза межами строку дії кредитного договору (після 31.07.2016 року) він мав право на нарахування відсотків передбачених умовами укладеного договору, оскільки такі умови сторонами кредитного договору погоджені не були, а тому відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, розмір процентів за період з 01.08.2016 року по 31.08.2017 року необхідно визначати не відповідно до умов укладеного кредитного договору, а на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відтак, загальний розмір процентів, виходячи з умов укладеного кредитного договору та положень ст.1048 ЦК України за період з 31.08.2014 року по 31.07.2016 року становить: 651,4 грн. (1116,65 х 30%:360х700 днів прострочки) та за період з 1.08.2016 року по 31.08.2017 року 167,7 грн. (395 днів прострочки на рівні облікової ставки Національного банку України у відповідному періоді), а всього 819,1 грн.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем складає станом на 31.07.2017 року в сумі 1835,75 грн., з якої: 1016,65 грн. заборгованість по тілу; 819,1 грн. заборгованість за відсотками, у звязку з чим доводи апеляційної скарги з цього приводу заслуговують на увагу, а висновок суду першої інстанції щодо суми заборгованості є помилковим.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнутої з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, а саме зменшити розмір заборгованості за кредитним договором без номера від 13.09.2006 року станом на 31.07.2017 року з 26810 грн. до 1835,75 грн., яка складається з: 1016,65 грн. основна сума кредиту; 819,10 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; вирішити питання щодо судових витрат.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання апеляційної скарги підлягав сплаті відповідачем судовий збір у розмірі 2400 грн. (1600 х 1,5), виходячи із ставки судового збору, визначеної п. 6 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

За результатами апеляційного розгляду справи розмір стягнутої суми заборгованості за кредитним договором зменшено на 7%.

Відповідно підлягає стягненню з позивача на користь відповідача судовий збір у розмірі 168 грн. (7% від 2400 грн.)

Відповідачем за подання апеляційної скарги судовий збір сплачено частково - у розмірі 960 грн. Недоплата судового збору становить 1440 грн.

Відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 960 грн.

Недоплата судового збору становить 1440 грн., тому на користь держави з відповідача підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1272 грн. (2400 грн. 960 грн. 168 грн.)

За подання позову сплачено позивачем судовий збір у розмірі 1600 грн. (а.с.21), що відповідає ставці судового збору, визначеної п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Судом задовольняється позов у розмірі 6% від заявленої ціни позову.

Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 96 грн.

Шляхом взаємозаліку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 72 грн. (168 грн. 96 грн.)

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 06 грудня 2017 року змінити в частині стягнутої з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором та судового збору:

зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором без номера від 13.09.2006 року станом на 31.07.2017 року з 26810грн. до 1835,75грн., яка складається з : 1016,65грн. основна сума кредиту; 819,10грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судових витрат з 1322грн. до 72 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1272грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 17 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді: