Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 761/14076/14-ц

провадження № 61-11544св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика»,

стягувач - публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

боржник - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року у складі судді Гуменюк А. І. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2016 року у складі суддів: Рубан С. М., Кабанченко О. А., Желепа О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Позика», Заявник) звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк», Стягувач) до ОСОБА_5 (далі - Боржник) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року у справі № 761/14076/14-ц позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» 22 427 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 30 жовтня 2015 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами, відповідно до якого право грошової вимоги у Боржника перейшло до Заявника.

З урахуванням викладеного ТОВ «Фінансова компанія «Позика» просило суд замінити сторону виконавчого провадження правонаступником.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2016 року у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Позика» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що при зверненні до суду Заявником не надано доказів наявності виконавчого провадження. Суд зазначив, що у судовому засіданні представник Заявника повідомила, що виконавчого провадження дійсно не існує, що позбавляє суд можливості здійснити заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Позика» відхилено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Фінансова компанія «Позика», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Посилаючись на статтю 378 ЦПК України як на імперативну норму, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ТОВ «Фінансова компанія «Позика» вважає, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», адже правонаступник ПАТ «Креді Агріколь Банк» не може бути позбавлений права на пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Заперечень на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Такі вимоги судами не дотримано.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року у справі № 761/14076/14-ц позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» 22 427,00 грн заборгованості за кредитним договором. Це рішення набрало законної сили.

15 жовтня 2015 року представник Стягувача отримав виконавчий лист у справі № 761/14076/14-ц.

30 жовтня 2015 року між Заявником та Стягувачем укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 10-IV, відповідно до якого право грошової вимоги у Боржника перейшло до Заявника.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до реєстру прав вимоги № 1 до зазначеного Договору первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги до боржника - ОСОБА_5, дата кредитного договору - 19 жовтня 2012 року, номер кредитного договору 1/1251590, загальна заборгованість - 29 549,98 грн.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Відповідно дно до статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України 2004 року та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення має місце вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У результаті такої заміни кредитора відбувається його вибуття з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється статус сторони виконавчого провадження і заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України 2004 року, за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав і обов'язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 378 ЦПК України2004 року має імперативний характер, оскільки в ній визначена заміна сторони виконавчого провадження, а не заміна сторони виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції Українисуд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов'язковим до виконання.

Пунктом 9 статті 129 Конституції Українидо основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною першою статті 14 ЦПК України і статтею 18 ЦПК України 2004 року визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Позика» про заміну сторони виконавчого провадження, суди не звернули уваги на те, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Позика» про заміну сторони виконавчого провадження.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2016 року скасувати.

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Замінити стягувача публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» його правонаступником, товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», за виконавчим листом, виданим Шевченківським районним судом міста Києва 15 жовтня 2015 року, у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_5 про стягнення за заборгованості за кредитним договором.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська С. П. Штелик