Ухвала

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 592/1521/17

провадження № 61-17115св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє як законний представник ОСОБА_7,

третя особа - Центр надання адміністративних послуг Сумської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 15 червня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Бойка В. Б., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє як законний представник ОСОБА_7, третя особа - Центр надання адміністративних послуг Сумської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_2 у м. Суми. У зазначеній квартирі зареєстровані він, його син ОСОБА_5, онука ОСОБА_7, донька ОСОБА_8 і онука ОСОБА_9 Проте ОСОБА_5 та ОСОБА_7, не мешкають у його квартирі, оскільки місцем їхнього проживання є м. Київ, особистих речей відповідачів у квартирі не має. Всі обов'язки, що випливають із утримання житлового приміщення, виконує лише він, самостійно забезпечує належне утримання приміщення та його збереження. Крім того, він відповідно до статей 66, 67, 68 ЖК Української РСР вносить плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну енергію, та інші послуги). Його квартира відповідачам для проживання не потрібна. Вважає, що в зв'язку з тим, що у відповідачів є інше постійне місце проживання, вони не користуються його житлом у якому вони зареєстровані, тому повинні бути визнані такими, що втратили право користування житлом.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_7 у зв'язку з вибуттям на інше місце проживання. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі не проживають у спірному житловому приміщенні понад один рік, підстав для продовження терміну зберігання за ними права користування спірним житловим приміщенням, передбачених статтею71 ЖК України - немає, участі в оплаті комунальних послуг, відповідачі не приймають, що свідчить про втрату ними інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 15 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач та його дочка більше року без поважних причин не проживають у спірному житловому приміщенні, а тому відповідно до частини другої статті 405 ЦК України, втратили право користування квартирою. При цьому суд вказав на те, що пункт 2 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян те безпритульних дітей» на спірні правовідносини не поширюється, а посилання у скарзі на обов'язкову участь служби у справах дітей, предметом якої є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є помилковим.

У липні 2017 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 15 червня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що суд не залучив до участі у розгляді справи орган опіки та піклування.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє як законний представник ОСОБА_7, третя особа - Центр надання адміністративних послуг Сумської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 15 червня 2017 року,призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик