П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 травня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і ОСОБА_1,

за участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 26 лютого 2018 року (у складі судді Монич О.В.) за поданням старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Ужгородського МВ ДВС звернувся до суду з указаним поданням у лютому 2018 р.

Просив винести ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_3 до виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим документом.

На обґрунтування указав, що на виконанні Ужгородського МВ ДВС перебуває зведене виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2а/3066/09/0770 від 04.12.2013 р. про стягнення із ОСОБА_3 сум боргу. Державним виконавцем здійснювалися виконавчі дії згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», однак станом на 16.02.2018 р. боржником не вчинено дій спрямованих на виконання рішень суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26 лютого 2018 р. у задоволенні подання було відмовлено.

ОСОБА_2 (стягувач за одним із виконавчих проваджень) просить скасувати цю ухвалу та постановити нове рішення, яким подання старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3В задовольнити. Доводить про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Указує, що висновок суду першої інстанції про відсутність доказів умисного ухилення від виконання зобовязань покладених на боржника рішенням суду є неправильним, оскільки в матеріалах справи міститься достатньо доказів того, що боржник тривалий час не сплачує платежі за зведеними виконавчими провадженнями, а державним виконавцем здійснювалися усі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду. Зазначає, що боржник не зявляється на виклики державного виконавця, а це свідчить про умисне ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази умисного ухиляння боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Апеляційний суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції через його відповідність обставинам справи, нормам процесуального та матеріального права.

Установлено, що на виконанні в Ужгородському МВ ДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 16-53527750 по примусовому виконанню виконавчого листа №2а/3066/09/0770, виданого 04.12.2013 р. Закарпатським окружним адміністративним судом про стягненняіз ОСОБА_3 на користь Ужгородської ОДПІ ГУ ДВС суми боргу в розмірі 45439,19 грн.; судового наказу № 712/5989/2012 від 12.04.2012 р., виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягненняіз ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укртелеком» суми боргу в розмірі 961,59 грн.; виконавчого листа № 308/11977/16 від 12.06.2017 р., виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягненняіз ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 58361,41 грн.

Ужгородським міськрайонним судом було видано виконавчий лист у справі №308/11977/16-ц про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 57 783,56 грн. і 577,85 грн. у відшкодування судового збору (а.с.23).

Із облікової картки на зведене виконавче провадження про стягнення грошових коштів із ОСОБА_3 (а.с.22) видно, що виконавче провадження по якому стягувачем виступає ОСОБА_2, було відкрито 05 січня 2018 р.

Відповідно до ч.3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Положеннями п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч.3 ст. 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання.

У своєму поданні старший державний виконавець зазначає, що на виконанні в Ужгородському МВ ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 16-53527750, по примусовому виконанню виконавчих листів, де боржником є ОСОБА_3

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує, що в матеріалах справи наявні достатні докази того, що боржник умисно ухиляється від виконання покладених на нього зобовязань. Однак, із таким доводом не можна погодитися, оскільки він суперечить обставинам справи.

Так, зокрема, в рамках виконавчого провадження № 53527750 про стягнення із ОСОБА_3 на користь Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області податкового боргу в сумі 45 439,19 грн. у жовтні 2017 р. була винесена постанова про розшук майна боржника (а.с.19) та постанова про арешт майна боржника (а.с.20).

Запити до Пенсійного фонду України про осіб - боржників, які отримують пенсії, які працюють за трудовими цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, запити до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, викритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями та про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб (а.с.7,8,9,10) були зроблені в рамках виконавчого провадження № 53727565 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укртелеком» заборгованості в розмірі 1 012,59 грн.

По відкритому виконавчому провадженню №55473548 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 58 412,41 грн. у матеріалах справи не має жодних документів. Лише відомості про те, що виконавче провадження було відкрито 5 січня 2018 р. і заява стягувача про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України (а.с.5).

Отже, щодо боржника існує зведене виконавче провадження, однак із матеріалів справи не вбачається, що державним виконавцем вживалися усі, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, спрямовані на примусове виконання виконавчих листів.

У матеріалах справи взагалі відсутні будь-які відомості щодо вчинення тих чи інших дій державним виконавцем (постанова про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, виклики боржника до державного виконавця, докази надсилання відповідних документів) у виконавчому провадженню, де стягувачем є ОСОБА_2, а найголовніше відсутні належні та допустимі доказу факту умисного ухилення боржника від виконання зобовязань.

У виконавчому провадженні, де стягувачем є ОСОБА_2, є лише відомості про відкриття виконавчого провадження 05 січня 2018 р. (знову ж таки без письмових доказів) і заява стягувача, датована 31 січня 2018 р. про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

ОСОБА_2 у апеляційній скарзі зазначає, що за результатом виконавчих дій боржником жодних заходів для виконання рішення суду щодо повернення позики здійснено не було, однак у матеріалах справи взагалі відсутні будь-які відомості щодо вчинення виконавчих дій на виконання виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості так як і відсутні докази того, що боржник викликався до державного виконавця.

Довід стягувача про наявність зведеного виконавчого провадження, де боржником виступає ОСОБА_3 і саме це свідчить про умисне ухилення від виконання покладених на нього зобовязань, не узгоджується із нормами матеріального права та не заслуговує на увагу.

Так само як і не заслуговує на увагу посилання апелянта на низку інших виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_3, оскільки вказані виконавчі провадження не були предметом розгляду в суді першої інстанції і не відносяться до зведеного виконавчого провадження у рамках якого було внесено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів констатує, що подані державним виконавцем докази не підтверджують факту умисного та свідомого ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов'язань, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, є необґрунтованими та такими, що суперечить матеріалам справи .

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів констатує, що судом першої інстанції було постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 26 лютого 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 4.Повне судове рішення складено 08 травня 2018 року.

Судді: