Провадження № 6/760/39/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року Солом'янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Усатової І.А.

при секретарі Коваленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві подання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, заінтересована особа: Держава в особі Київської митниці ДФС, боржник: ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Махова Д.А. звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1.

В обґрунтування подання заявник зазначає, що в провадженні примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 52048136 (392/4) з примусового виконання постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2016 по справі №3/359/1153/2016 про стягнення з ОСОБА_1 штраф в розмірі 6011218 грн. та судовий збір в сумі 276 грн. на користь держави.

30.08.2016, керуючись ст.ст. 17, 19, 21, 25, 31 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонам.

Постановою державного виконавця від 30.08.2016 про відкриття виконавчого провадження, боржнику надано семиденний термін для самостійного виконання рішення суду, однак, зазначена вимога проігнорована останнім.

30.08.2016 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Зазначено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна встановлено, що за боржником нерухомого майна не зареєстровано.

Також, згідно відповіді до ДФС України від 31.2.2016 № про джерела отриманих доходів боржників-фізичних осіб, інформація стосовно боржників-фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податком агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Згідно відповіді до ПФУ України від 30ю08.2016 № про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно - правовими договорами, про останнє місце роботи інформації не знайдено.

Згідно відповіді до ДФС України від 31.2.2016 № про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/ або фізичними особами - підприємцями, платників податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває.

13.09.2016 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

Також, згідно листа РС Центр МВС у м. Києві та РС Центр МВС в Київській області за боржником транспортних засобів, не зареєстровано.

Згідно листа Головного управління держпраці у Київській області встановлено, що великотоннажні та інші технологічні транспорті засоби, що підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування за ОСОБА_1 - не зареєстровані.

Відповідно до листів з банківських установ кошти на рахунках відсутні або ОСОБА_1 не є клієнтом банків.

Згідно листа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку встановлено, ОСОБА_1 серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів, відсутній.

Згідно листа Департаменту льотної придатності встановлено, що у державному реєстрі цивільних повітряних суден України повітряні судна за боржником не зареєстровані.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві відомостей щодо реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі на території м. Києва та рішень щодо передачі її у власність чи користування за боржником відсутні.

Згідно листа Державної служби України з безпеки на транспортні встановлено, що за боржником серед власників або судновласників відсутні.

Згідно листа інспекції сільського господарства в м. Києві за боржником техніки не зареєстровано.

Заявник зазначає, що відомості про майно та доходи, пояснення щодо несплати боргів ОСОБА_1 не надав, на виклики та вимоги державного виконавця від 13.09.2016 (поштовий реєстр відправлення поштової кореспонденції від 14.09.2016) та 15.05.2017 (поштовий реєстр відправлення поштової кореспонденції від 15.05.2017) не з'явився, причин неявки не повідомив, повністю ігнорує вимоги державного виконавця про зобов'язання ОСОБА_1 надати достовірні відомості про майно, кошти.

Також заявник вказує, що 18.10.2016, 16.05.2017 виходом державного виконавця за адресою реєстрації ОСОБА_1: АДРЕСА_1 на неодноразовий стук у двері, двері ніхто не відчинив, про складено відповідні акти державного виконавця.

Заявник зазначає, що відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації від 07.06.2016 № 0.64-18285/0/15/17 встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 перетинав державний кордон України. За повідомленням Державної міграційної служби від 24.05.2017 року ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2.

Заявник стверджує, що боржник має реальну, в тому числі матеріальну можливість сплачувати заборгованість, проте цього не робить.

Вказує, що на момент звернення до суду з поданням, боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, хоча державним виконавцем здійснено ряд заходів з примусового виконання рішення.

Вважає, що наявність у боржника ОСОБА_1 зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

На підставі вищевикладеного просив подання задовольнити.

Державний виконавець та представник стягувача в судовому засіданні підтримали подання.

Боржник в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про дату та час судового засідання належним чином.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного.

Статею 441 ЦПК України встановлено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Судом встановлено, що в провадженні примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 52048136 (392/4) з примусового виконання постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2016 по справі №3/359/1153/2016 про стягнення з ОСОБА_1 штраф в розмірі 6011218 грн. та судовий збір в сумі 276 грн. на користь держави.

30.08.2016, керуючись ст.ст. 17, 19, 2, 25, 31 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонам.

Постановою державного виконавця від 30.08.2016 про відкриття виконавчого провадження, боржнику надано семиденний термін для самостійного виконання рішення суду, однак, зазначена вимога проігнорована останнім.

Встановлено, що в наданий строк на самостійне виконання боржником рішення суду не виконано.

Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження отримана боржником особисто 05.09.2016, згідно витягу з сайту Укрпошти про відстеження пересилання поштових відправлень.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено про обізнаність боржника про наявність відкриття виконавчого провадження за рішенням суду.

Державним виконавцем постановами від 30.08.2016, 13.09.2016, накладено арешти на майно та кошти боржника.

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації від 07.06.2016 № 0.64-18285/0/15/17 встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 перетинав державний кордон України. За повідомленням Державної міграційної служби від 24.05.2017 року ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2.

Встановлено, що державним виконавцем, зі свого боку, вживаються, передбачені чинним законодавством заходи примусового виконання рішення, однак, у зв'язку зі свідомим невиконанням боржником своїх обов'язків, які він має змогу виконати, та зобов'язань, покладених на нього рішенням, останнє досі залишається невиконаним. Зазначене має негативні наслідки, як для стягувача, так і держави в цілому, оскільки, реальне виконання рішення суду є одним з показників ефективності роботи державних органів та сприяє зміцненню авторитету держави.

Отже, боржник має невиконані зобов'язання на території України, та ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, боржник жодного разу до відділу державної виконавчої служби не з'являлася, будь-яких заяв, клопотань чи інших документів від нього не надходило.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням (ч. 1, п. 18 ч. 3 статті 11 Закон України «Про виконавче провадження»).

Отже, наявність у боржника ОСОБА_1 невиконаних зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків передбачених цим законом та в'їхати в Україну.

На виконання пункту 2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 року №261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, та на виконання спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 року №25-32/463, № 25-5347, положенням статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово : відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, або якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, - до виконання зобов'язань.

Тимчасове обмеження у праві виїзду громадян України за кордон встановлюється на підставі рішення (ухвали) суду.

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в'їзду в України або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі з дорученням правоохоронних органів.

Отже, із наведеного слідує, що наявність у боржника невиконаних зобов'язань, покладених на нього, є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі наведеного та відповідно до п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», у взаємозв'язку із нормами ст. 124 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернутись до суду із поданням щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон у наступних випадках:

якщо діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»);

якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням. - до виконання зобов'язань (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»).

В Листі Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» передбачено: на підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Керуючись роз'ясненнями Верховного Суду України суд приходить до висновку, що у боржника була і є реальна можливості виконувати обов'язок покладений на нього судовим рішенням і погашати борг перед стягувачем, адже у боржника є грошові кошти.

На підставі наведеного суд вважає, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовими рішеннями так як з моменту відкриття виконавчого провадження не запропонував будь-яких способів погашення заборгованості.

Таким чином, невжиття заходів пов'язаних з обмеженням у праві виїзду боржника за межі України призводить до неможливості майнового стягнення з боржника за рішенням суду, що завдає збитків стягувачу, адже сума, яка підлягає стягненню є значною.

Відповідно до роз'яснення, що містяться в листі Верховного суду України про узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст. 12 закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірний відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах: своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

За таких обставин, можна зробити висновок, що для виконання вказаного рішення суду та задля відновлення прав стягувана, порушення яких триває, є допустимим тимчасове обмеження виїзду за межі України боржника.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню, оскільки, встановлено, що боржник тривалий час злісно ухиляється від виконання рішення суду і державний виконавець обґрунтовано звернувся з поданням про обмеження його у праві виїзду за межі України, оскільки, інші заходи впливу приватного виконавця, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виявилися безрезультатними.

Керуючись статтями 6-8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 8 ст. 19, п. 4 ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України», статтями 11 Закону України «Про виконавче провадження», пунктами 22-25 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», розділом 4 Наказу Держкомкордону України № 365 від 10 липня 2000 року «Про затвердження інструкції про порядок тимчасового затримання або вилучення паспортних документів посадовими особами Прикордонних військ України», ст. ст. 259-261, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України до моменту повного виконання постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2016 по справі №3/359/1153/2016 про стягнення з ОСОБА_1 штраф в розмірі 6011218 грн. та судовий збір в сумі 276 грн. на користь держави.

Виконання заходів щодо обмеження права виїзду за межі України покласти на Адміністрацію державної прикордонної служби України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: