Справа № 156/1057/17 Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/497/18 Категорія: 49 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Данилюк В.А., Бовчалюк З.А.,

секретар Галицька І.П.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні права власності на житло шляхом визнання втрати права на користування житлом за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 08 лютого 2018 року,-

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на такі обставини.

Житловий будинок АДРЕСА_1 належить йому на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 червня 2017 року. У будинку зареєстрована відповідач - ОСОБА_3, хоча з 2008 року фактично в ньому не проживає. Забравши всі свої особисті речі, вона добровільно виїхала на проживання в іншу місцевість. З 2010 року вона проживає у будинку свого дядька за адресою: АДРЕСА_2. Перешкод у користуванні будинком відповідачу не чинилося. Після набуття позивачем права власності на вищевказаний житловий будинок виник спір щодо права відповідача на користування належним йому житлом. Так, як відповідач не відноситься до членів його сім"ї, позивач не укладав і не має наміру укладати з відповідачем договір найму спірного будинку, іншої домовленості щодо проживання відповідача та реєстрації місця його проживання у спірному будинку у позивача з відповідачем не було, тому відповідач не набула права користування спірним будинком. Через неможливість вирішити питання про добровільне зняття ОСОБА_3 з реєстрації в будинку позивача просив суд усунути перешкоди в здійсненні права власності житла шляхом визнання втрати права на користування житлом.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 08 лютого 2018 року позов задоволено.

Постановлено усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні його власністю - будинком АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 30.06.2017 року та зареєстрованим за № 1012 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 30.06.2017 року (а.с.5). Указаний будинок він успадкував після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.5).

У цьому будинку зареєстровані: ОСОБА_2 - власник будинку; ОСОБА_5 - мати власника будинку; ОСОБА_6 - дід власника будинку; ОСОБА_3 - рідна сестра власника будинку та ОСОБА_7 - племінник власника будинку, що підтверджується копією будинкової книги НОМЕР_2 (а.с.9-14).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 хоча і зареєстрована у АДРЕСА_1, проте, там не проживає з 2008 року.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області № 861 від 09.10.2017 року, ОСОБА_3 не зверталась в Грядівську сільську раду з приводу створення їй перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 (а.с.18).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Аналогічне положення містить ст. 319 ЦК України.

Відповідно до приписів статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За змістом частини першою статті 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Тобто право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Таким чином, право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

З наведеного слідує висновок, що право користування будинком ОСОБА_3 припинилося у зв'язку з смертю колишнього власника ОСОБА_4, членом сім'ї якого вона була.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, відповідачка постійно не проживала разом з власником будинку, сторони не ведуть спільне господарство, суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 залишаючись зареєстрованою у будинку житлового будинку АДРЕСА_1, власником якого є позивач, є сторонньою для нього особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує його права, як власника.

Доводів, які спростовують висновки суду чи указують на порушення вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 08 лютого 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: