Провадження № 22-ц/780/1451/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 24.04.2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Київ

справа № 369/10352/17

провадження № 22ц/780/1451/18

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі - Тимошевській С.І.

сторони:

позивач ОСОБА_4 сільська рада Києво-Святошинського району Київської області

відповідач ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року у складі судді Волчка А.Я., повний текст складено 05.01.2018р.

встановила:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України:

пункт 8) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується;

пункт 9) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_4 сільська рада звернулася до суду з позовом ОСОБА_5 про визнання укладеним договору про пайову участь, мотивуючи тим, що ОСОБА_5 здійснено на території ОСОБА_4 сільської ради будівництво індивідуального житлового будинку, по вул. Козацька, 8, декларація про готовність зареєстрована 01.10.2014 році, загальна площа обєкта будівництва 443,7 м2. На виконання рішення сільської ради від 27.07.2017 року № 2/12 на адресу ОСОБА_5В було направлено проект договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури с. Крюківщина, але відповідач відповідь не надав, договір не підписав. Вказали, що приписами статті 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено обов'язок замовника будівництва прийняти пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який реалізується шляхом укладення відповідного договору в порядку, визначеному цим Законом та деталізованому актом органу місцевого самоврядування. Такий договір має бути укладеним в обов'язковому порядку, в межах строку, встановленого ч. 9 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності. Неукладення договору свідчить про недотримання вимог законодавства і має наслідком порушення прав та інтересів позивача. У звязку із вищевикладеним просили суд визнати договір №1 ДФІ про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина між виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради та ОСОБА_5 укладеним, у запропонованій редакції.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_4 сільська рада в особі сільського голови ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Так, апелянт зазначив, що Державною фінансовою інспекцією було проведено ревізію та виявлено порушення в тому, що не ведеться претензійно-позовна робота щодо укладення договорів про пайову участь, зокрема щодо забезпечення сплати пайових внесків до бюджету села. Судом не взято до уваги листи що направлялись на адресу ОСОБА_5, а відповідно до декларації про готовність обєкта до експлуатації будівництво є закінченим та готовим до введення в експлуатацію. Також не взято до уваги законодавство яким встановлено обовязок замовника будівництва прийняти пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Крім того, відповідно до норм ЦК України зміст договору укладений на підставі правового акту органів державної влади, органів місцевого самоврядування обовязкового для сторін договору, має відповідати цьому акту. Тому просив скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_5 зазначив, що він став замовником будівництва ще в 2008 році, тому Закон України від 17 лютого 2011 року на який посилається позивач не може розповсюджуватись на правовідносини, які виникли у 2008 році.

Разом з тим, відповідач зазначив, що під час проведення забудови він приймав безпосередню участь у розвитку інфраструктури села, шляхом внесення на будівництво газопроводу, ліній енергопостачання та доріг села в 25 700 грн., про що надав відповідні докази.

Сторони належним чином повідомлені про час розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не зявилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2014 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області була зареєстрована Декларація про готовність обєкта до експлуатації зареєстрована (реєстраційний номер - №КС 1, загальна площа обєкта будівництва 443, 7 м2. ), відповідно до якої ОСОБА_5 на території ОСОБА_4 сільської ради здійснив будівництво індивідуального житлового будинку, в с. Крюківщина, вул. Козацька, 8 (аю.с.15).

Відмовляючи ум задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів того, що відповідач ухиляється від укладення такого договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Крюквіщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №11 від 16 вересня 2011 року затверджено Порядок визначення розміру пайової участі (внеску) замовників будівництва, його залучення та використання на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина; затверджено Типовий договір про пайову участь (внесок) замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина; встановлені розміри пайової участі замовника (а.с.9).

Рішенням ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №10 від 07 липня 2016 року затверджено норматив для одиниці створеної потужності обєктів будівництва с. Крюківщина в розмірі 4500 грн. в рахунку на 1 кв.м загальної площі будівництва (а.с.14).

На виконання листа Державної фінансової інспекції в Київській області щодо усунення виявлених порушень, рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради «Про залучення ОСОБА_5 до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Крюківщина» №2/12 від 27 липня 2017 року, ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 641 Цивільного кодексу України позивач направив відповідачеві оферту від 02 серпня 2017 року, а саме проект договору № 1 ДФІ (2 примірники) про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина. У листі також було зазначено, що договір необхідно підписати і повернути на адресу позивача протягом трьох робочих днів (а.с.6,7).

Декларація про готовність об'єкта до експлуатації була зареєстрована 01 жовтня 2014 року.

Судом також встановлено, що позивачем не надано доказів про отримання відповідачем примірників договору про пайову участь та відповідно ухилення від укладення такого договору.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач, будучи замовником будівництва у 2007 2009 роках приймав участь у розвитку інфраструктури села, шляхом внесення на будівництво газопроводу, ліній енергопостачання та доріг села в 25 700 грн., про що надав суду відповідні докази.

Відповідно до частин другої, третьої статті 40 Закону № 3038-VI замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів того, що він звертався до відповідача з вимогою про укладення договору про пайову участь з метою перерахування відповідачем грошових коштів з урахуванням вже сплачених відповідачем коштів на розвиток інфраструктури села.

Так, матеріали справи не містять доказів про отримання відповідачем примірників договору про пайову участь для підписання, тому відсутні підстави вважати що відповідач відмовляється укласти договір у запропонованій позивачем редакції.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги направлення позивачем листа-повідомлення про укладення оферти на адресу реєстрації ОСОБА_5 у м.Києві, не заслуговують на увагу, оскільки доказів про те, що він їх отримав позивач не надав, крім того, позивач не направляв такий лист за місцем проживання відповідача у с.Крюківщина по вул..Козацькій буд.8, де останній здійснив будівництво індивідуального житлового будинку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 389 ЦПК України, Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах, -

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : І.В. Іванова

Судді :

ОСОБА_2

ОСОБА_3