РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

за участю: секретарів судового засідання - Фурман Н.Л., Білоус Г.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Новченкова Ігоря Вікторовича про визнання недійсними спадкових договорів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними спадкових договорів. В позові зазначила, що вона останні 5 років, з огляду на похилий вік її батьків, фактично проживала в батьківському будинку в АДРЕСА_1 допомагала та доглядала їх. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько, ОСОБА_6, після смерті якого вона разом з матір'ю оформили його спадщину в рівних частках. Через деякий час за життя матері, її рідний брат, ОСОБА_3, приїхав до них в село і заявив, що все у батьківському будинку належить йому . При цьому він, не зважаючи на обурення матері, закрив на замки всі кімнати будинку, сарай та інші підсобні приміщення. 19 жовтня 2016 року її мати, ОСОБА_7, зробила на її користь заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Вербецької сільської ради Москальчук М.І. ІНФОРМАЦІЯ_1 року її матір, ОСОБА_7, померла. У встановлений законодавством 6-ти місячний строк вона звернулася до приватного нотаріуса Динько Г.А. з приводу прийняття спадщини матері за заповітом, надавши їй при цьому всі правовстановлюючі документи. Через деякий час від нотаріуса вона дізналася, що 24 вересня 2015 року між матір'ю та її братом ОСОБА_3 було укладено 3 спадкові договори щодо ? частин будинку по АДРЕСА_1 та 2 земельних ділянок. Ознайомившись із змістом вказаних договорів, вважає, що його умови щодо прав набувача і обов'язків відчужувача абсурдні, а тому могли бути підписані її матір'ю лише під впливом помилки щодо його природи та обману брата ОСОБА_3 Зазначає, що відповідач (ОСОБА_3.), скориставшись її тимчасовою відсутністю до довірою матері до своїх дітей з огляду на свій похилий вік, шляхом обману про забезпечення допомоги по догляду за господарством, а також переходу до нього прав власності на майно лише після її смерті - домігся підписання нею вказаних спадкових договорів. При цьому він приховав від мами той факт, що спадковий договір за своєю юридичною природою має різницю із заповітом, який можна переукласти на іншу особу без скасування попереднього. Наведене ґрунтується на послідуючій поведінці мами, яка 19 жовтня 2016 року уклала на її користь заповіт, вважаючи його останнім своїм розпорядженням щодо належного їй майна. Просила визнати недійсними спадкові договори від 24 вересня 2015 року на підставі ст. ст. 203, 215, 229, 230 ЦК України.

До початку розгляду справи по суті представник відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими таи незаконними. Зазначив, що позивач в порушення ст. 81 ЦПК України на підтвердження позовних вимог не надав суду жодного належного та допустимого доказу. Позивач не надала доказів того, що ОСОБА_3 повідомляв своїй матері неправдиві даннні, чи приховував від неї обставини, що мають значення, в розумінні положень ст. 230 ЦК України. На її думку, факт обману підтверджується послідуючою поведінкою матері, яка 19 жовтня 2016 року уклала заповіт на користь ОСОБА_1 Спадковий договір має бути вчинений особисто сторонами, які його укладають. Основним предметом цього договору є передача у власність набувача майна, яке належить відчужувачу і переходить у власність набувача у випадку смерті відчужувача. Істотними умовами спадкового договору є відомості про майно, яке після смерті відчужувача, перейде у власність набувача, та чітко визначений перелік дій, які зобов'язаний вчинити набувач відповідно до умов договору. Всі вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України, сторонами дотримані. Порядок укладення спадкового договору сторони не порушували. Вільність волевиявлення сторін договору підтверджується фактом його посвідчення нотаріусом, який перед підписанням спадкових договорів роз'яснив сторонам суть договорів, які вони мали намір укласти, їх права та обов'язки. А тому той факт, що ОСОБА_3 приховав від матері юридичну природу спадкових договорів, які були нею підписані, також не відповідає дійсності. Просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Новченков Ігор Вікторович, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він заперечує проти задоволення позову, оскільки при посвідченні оспорюваних договорів ним були дотримані всі вимоги чинного законодавства, пов'язані з посвідченням спадкових договорів, зокрема умови договорів відповідали дійсним намірам кожної із сторін, договори посвідчені у повній відповідності вимогам Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала, суду пояснила, що вона переїхала жити до батьків в АДРЕСА_1 в 2012 році. Після смерті батька в ІНФОРМАЦІЯ_2 вона залишилась проживати разом з матір'ю. Брати їм не допомагали. За життя мама їй сказала поїхати в сільську раду та скласти заповіт. Також мати розповідала їй, що брати її возили в м. Хмельницький і вона щось підписувала. Зазначала, що вони спочатку їздили в смт. Ярмолинці, а потім - в м. Хмельницький. Мати повідомила їй, що документи підписувала в автомобілі. В 2015-2016 роках в село приїхав відповідач, ОСОБА_3, та позачиняв всі двері на замки. Також мати говорила їй, що, можливо, її сини возили до нотаріуса оформляти спадщину чоловіка. Позивач тоді не знала, що були укладені спадкові договори, адже матір говорила, що все належить тепер їй (позивачу), що вона господарка.

Представник позивача позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що позивач проживала разом зі своєю матір'ю в АДРЕСА_1 протягом останніх 5 років перед смертю її матері. Стало відомо, що приїжджали брати позивачки і ОСОБА_7 їздила з ними оформляти на себе право власності на житловий будинок. Після цієї поїздки мати позивача повідомила, що переоформила на себе право власності на житловий будинок після смерті чоловіка. Зазначила, що відповідач, ОСОБА_3, возив матір в смт. Ярмолинці, але нотаріус відмовилась оформляти спадкові договори. Мати позивачки була переконана, що оформляє на себе право власності на нерухомість. Відразу після смерті матері приїхав брат, сказав, що тепер все належить йому і показав спадкові договори. Ствердила, що в один день (24 вересня 2015 року) укладено заповіт і 3 спадкові договори. Зазначає, що вищевказані спадкові договори є абсурдними, оскільки згідно п. 7 договорів у відчужувача є більше обов'язків, ніж у набувача. Волевиявлення мати позивача не було вільним, оскільки вона не ініціювала укладення таких угод. ОСОБА_7 була переконана в тому, що укладала саме заповіт або договір довічного утримання. Тобто, покійна помилялася щодо суті та природи договору. Просила суд на підставі ст. ст. 203, 215, 229, 230 ЦК України визнати зазначені правочини недійсними.

Відповідач, ОСОБА_3, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що після смерті батька матір йому сказала повісили на двері замки, що він і зробив. Також мати повідомила, що хоче все нерухоме майно переоформити на нього. Тоді вони поїхали в м. Хмельницький до приватного нотаріуса Новченкова І.В. Мати зайшла до нотаріуса, а він чекав в коридорі. Коли вже був готовий зміст договорів, він сидів разом з матір'ю в кабінеті нотаріуса. Йому не відомо, чому мати зробила на нього заповіт і оформила спадкові договори. Спадкові договори він читав вголос.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, суду пояснив, що в порушення ст. 15 ЦК України позивач не зазначила, яке саме її право було порушено укладенням спадкових договорів. Позивачем не доведено жодної обставини, на які вона посилається. Нотаріус разом з матір'ю його довірителя разом узгоджували зміст спадкових договорів. Також було складено заповіт, оскільки спадкові договори стосувалися не всього майна. Спадкові договори укладені відповідно до діючого законодавства. Ствердив, що ОСОБА_3 не приймав участь в обговоренні прав та обов'язків перед укладенням спадкових договорів.

Заслухавши учасників процесу, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судом встановлено, що 24 вересня 2018 року між ОСОБА_7 (Відчужувачем) та ОСОБА_3 (Набувачем) укладено спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новченковим І.В. Згідно пункту 1 цього Договору Набувач зобов'язується виконувати передбачені в цьому договорі розпорядження Відчужувача і в разі його смерті набуває право власності на належну відчужувану ? частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 Ця обставина підтверджується копією спадкового договору від 24.09.2015р. (а.с. 50-52). Також 24 вересня 2018 року між ОСОБА_7 (Відчужувачем) та ОСОБА_3 (Набувачем) укладено спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новченковим І.В. Згідно пунктів 1-2 зазначеного Договору Набувач зобов'язується виконувати передбачені в цьому договорі розпорядження Відчужувача і в разі його смерті набуває право власності на належну відчужувану ? частки у праві власності на земельну ділянку площею 0, 25 га, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 Ця обставина підтверджується копією спадкового договору від 24.09.2015р. (а.с. 53-55). Крім цього, 24 вересня 2018 року між ОСОБА_7 (Відчужувачем) та ОСОБА_3 (Набувачем) укладено спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новченковим І.В. Згідно пунктів 1-2 зазначеного Договору Набувач зобов'язується виконувати передбачені в цьому договорі розпорядження Відчужувача і в разі його смерті набуває право власності на належну відчужувану ? частки у праві власності на земельну ділянку площею 0, 1595 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 Ця обставина підтверджується копією спадкового договору від 24.09.2015р. (а.с. 56-58).

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до припису частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 229 Цивільного Кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті ст. 239 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У відповідності до припису п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» (далі - Постанова) обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

А пунктом 20 Постанови передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Так, позивач не надала суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 (Відчужувач) помилялася щодо природи правочину (спадкових договорів), а також те, що відповідач (ОСОБА_3) шляхом про забезпечення допомоги по догляду за господарством так переходу до нього права власності на майно лише після смерті матері домігся підписання нею вказаних спадкових договорів, приховавши від матері той факт, що спадковий договір за своєю юридичною природою різниться із заповітом.

Суд оцінює критично та не бере до уваги з цього приводу показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, які показали, що ОСОБА_7 підписувала спадкові договори на вулиці, і що вона помилялася щодо вчиненого правочину (думала про оформила спадщину чоловіка на себе), оскільки вони не є належними і допустимими доказами, нічим не підтверджені, а, натомість, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_1 та результатами фотофіксації, наданих приватних нотаріусом Новченковим І.В.

Зокрема, свідок ОСОБА_1 показав, що перед підписанням спадкових договорів мати спілкувалася наодинці з нотаріусом приблизно одну годину, підписували спадкові договори в офісі приватного нотаріуса. Крім цього, з фотофіксації, наданої суду, вбачається, що ОСОБА_7 перебувала віч-на-віч з приватним нотаріусом та вивчала документи більше 45 хвилин, і що підписання спадкових договорів відбувається в кабінеті нотаріуса Новченкова І.В.

Посилання представника позивача на те, що Відчужувач обмежила себе в правах, покладаючи на себе обов'язки, передбачені в спадкових договорах, суд відхиляє, адже у відповідності до статті 1308 ЦК України ОСОБА_7 за життя мала право в судовому порядку розірвати зазначені спадкові договори.

Доводи представника позивача щодо нероз'яснення нотаріусом юридичної природи спадкового договору Відчужувачу (ОСОБА_7.) суд до уваги не бере, оскільки в п. 13 спадкових договорів зазначено, що зміст ст. ст. 1302-1308 Цивільного кодексу України нотаріусом сторонам роз'яснено (а.с. 51, 54, 57).

Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що ОСОБА_7 помилялася щодо природи правочину (спадкових договорів), а також те, що відповідач (Набувач) шляхом обману Відчужувача примусив останню підписати спадкові договори, тому у задоволенні позову про визнання недійсними спадкових договорів слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77-81, 258-259, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 5 листопада 2018 року.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя А.В. Кульбаба