Справа № 159/3697/17
Провадження № 2/159/66/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю: прокурорів Гайдашук Д.А., Антонюка В.В.,

представника відповідача юридичної особи - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом першого заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури до Ковельської міської ради Волинської області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, про визнання частково незаконним і скасування рішення відповідача - Ковельської міської ради Волинської області в частині п. 1, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора - третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області про державну реєстрацію договору оренди землі, зобов»язання відповідача - ОСОБА_2 - звільнити земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор 27.09.18 р. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, просить визнати незаконним і скасувати рішення відповідача - Ковельської міської ради Волинської області - № 16/48 від 24.11.16 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки для городництва» в частині п. 1 (далі оспорюване рішення); визнати недійсним договір оренди земельної ділянки пл. 0, 1 200 га, що знаходиться за адресою: м. Ковель Волинської області, провул. М. Левицького (кадастровий номер :11:015;0072) для ведення городництва, укладений між відповідачами, зареєстрований за рішенням про держреєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 33085019 від 22.12.16 р., номер запису про інше речове право: 18203546, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки (далі оспорюваний договір); скасувати рішення державного реєстратора - третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області про державну реєстрацію договору оренди землі, що зазначене вище; зобов»язати відповідача - ОСОБА_2 - звільнити вказану вище земельну ділянку (далі спірна земельна ділянка), передану йому відповідачем Ковельською міськрадою Волинської області на підставі оспорюваного договору оренди земельної ділянки № 1/79 від 12.12.16 р. та акта приймання передачі земельної ділянки від 12.12.16 р.. Свої вимоги обгрунтовує тим, що прокурором встановлено, що п. 1 рішення відповідача Ковельської міськради Волинської області - № 16/48 від 24.11.16 р. - було затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачеві фізичний особі в оренду на 5 р. земельної ділянки пл. 1 200 кв. м. по провул. М. Левицького у м. Ковелі Волинської області, (кадастровий номер :11:015;0072) для ведення городництва без права зміни цільового призначення за рахунок земель Ковельської міськради Волинської області, не наданих у власність чи користування. Підставою прийняття оскаржуваного рішення стала заява відповідача фізичної особи. Оспорюване рішення затверджено з врахуванням рішення Ковельської міськради Волинської області № 13/36 від 25.08.16 р., яким надано дозвіл на розробку проекту. У подальшому на підставі оскаржуваного рішення 12.12.16 р. між відповідачами було укладеного оспорюваний договір строком на 5 р., тобто, до 24.11.21 р. включно. Згідно з п. 14 оспорюваного договору, цільове призначення спірної земельної ділянки для городництва. За актом приймання передачі спірної земельної ділянки як орендованої від 12.12.16 р., що є дод. № 1 до оспорюваного договору, спірна земельна ділянка передана відповідачеві фізичній особі у строкове платне користування для городництва до 24.11.21 р.. Згідно з додатком до оспорюваного договору розмір орендної плати, яку повинен сплачувати відповідач фізична особа з врахуванням нормативно грошової оцінки (1 858 грн. 52 коп.), складає 223 грн. 02 коп. у рік. Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об»єктом земельною ділянкою № 88 ДК/70 від 16.08.17 р., складеного Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, рішення, прийняті відповідачем Ковельською міськрадою Волинської області щодо надання земельних ділянок громадянам для городництва на території м. Ковеля, не відповідають Генпланові м. Ковеля, затвердженому рішенням Ковельської міськради Волинської області від 28.11.13 р. № 44/62, у т. ч. оспорюване рішення. Покликаючись на ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, п. 2 ч. 1 ст. 4, п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 17 Закону України «Про оренду землі», зазначає, що право оренди спірної земельної ділянки зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2. Оскаржуване рішення є незаконним, підлягає скасуванню; оспорюваний договір незаконний та підлягає визнанню недійсним. Покликаючись на ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 12, ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 18, ст. ст. 50, 51, ч. 1, п. «а» ч. 3 ст. 22, ст. 36 ЗК України, Наказ Держкомзему України № 548 від 23.07.10 р., Наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 10.04.06 р. № 105, зазначає, що спірна земельна ділянка не може бути передана для сільськогосподарських потреб, так як це суперечить Геплану м. Ковеля? принципу цільового використання земель, є незаконним. Покликаючись на ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 5, 14, 152 ЗК України, ст. ст. 131 1, 13, 14 Конституції України, рішення КС України № 3 оп/99 від 08.04.99 р., судову практику, зазначає, що відповідачем юридичною особою при прийняття оскаржуваного рішення та укладенні оспорюваного договору порушено вимоги земельного законодавства. Покликаючись на ст. ст. 177, 181, 324 та гл. 30, ст. ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст. ст. 152, 155 ЗК України, просить позов задовольнити; судові витрати стягнути на користь прокуратури Волинської області з відповідача.

07.11.17 р. відповідачем юридичною особою - подано до суду письмове заперечення проти позову, обґрунтоване тим, що позовні вимоги є безпідставними. Покликаючись на ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 3, 12, ч. 1 ст. 116, ст. 122, ч. 2 ст. 93, ст. 36, ч. 3 ст. 124, ч. 1 ст. 123 ЗК України, зазначає, що Головне управління Держземагенства у Волинській області листом від 02.04.15 р. № 18 3 0.7 3 390/2 15 надало роз»яснення щодо застосування земельного законодавства з означеного вище питання. Покликаючись на ст. 79 1 ЗК України, зазначає, що поняття цільового призначення земель це встановлені законодавством та конкретизовані відповідними органами влади допустимі межі використання земельної ділянки. Цільове призначення земельної ділянки, що надана в оренду, визначається у договорі оренди. Покликаючись на ст. 14 Закону України «Про оренду землі»? ст. 19 ЗК України, зазначає, що земельні ділянки, віднесені до однієї категорії земель, також використовуються за різним цільовим призначенням. Покликаючись на ст. ст. 20, 38, 39 ЗК України, зазначає, що використання земель житлової та громадської забудови повинно відбуватись лише відповідно до містобудівної документації. У випадку невизначення території за цільовим призначенням, вона відноситься до земель запасу. Використання землі має відповідати не лише земельному, а й містобудівному законодавству. Покликаючись на ч. 3 ст. 8, ст. ст. 1, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначає, що Генеральний план міста є основним видом містобудівної, а не землевпорядної документації, що розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, і строк дії якого не обмежується. Покликаючись на ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 21 Закону України «Про основи містобудування», зазначає, що у відсутності необхідної містобудівної документації (детального плану території), що передбачає будівництво будівель та споруд громадського чи житлового призначення на цих територіях, та до моменту затвердження необхідної містобудівної документації, всі землі перебувають у запасі і, відповідно до п. 2 ст. 19 ЗК України, не належать до будь - якої з категорій земель. Покликаючись на ч. ч. 1, 2 ст. 25 ЗК України, зазначає, що Генпланом населеного пункту категорії земель за основним цільовим призначенням чи цільове призначення окремих земельних ділянок не визначається. Зазначає, що позивач безпідставно вказує, що спірна земельна ділянка з конкретно визначеним кадастровим номером за Генпланом віднесена до земель житлової та громадської забудови і з цих підстав не повинна використовуватись для ведення городництва, що суперечить положенням ст. 21 Закону України «Про основи містобудування». Спірна земельна ділянка у зв»язку з відсутністю детального плану, територій відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про основи містобудування», повинна використовуватись власниками землі, землекористувачами відповідно до земельного законодавства. Покликаючись на п. 4.3 ДБН Б.1.1 15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту», зазначає, що тимчасове надання земельних ділянок для городництва не суперечить містобудівному законодавству у частині використання земель для містобудівних потреб, у т. ч. не перешкоджає реалізації Генплану м. Ковеля Волинської області. Відповідач фізична особа мешканець м. Ковеля Волинської області звернувся до Ковельської міськради Волинської області із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 5 р. орієнтовною пл. 1 200 кв. м., по провул. М. Левицького, з вказаним вище кадастровим номером, для ведення городництва, долучивши всі необхідні документи та матеріали, що визначені ст. 123 ЗК України. На підставі цих наданих матеріалів, відповідно до ч. 5 ст. 4 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Ковельська міськрада Волинської області не мала правових підстав для відмови у наданні такого дозволу. Тому рішенням Ковельської міськради Волинської області від 28.08.16 р. № 13/36 відповідачеві фізичній особі було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. На виконання вказаного вище рішення відповідач фізична особа звернувся до ліцензованої землевпорядної організації для виготовлення проекту землеустрою. Покликаючись на ст. ст. 1, 22, 25 Закону України «Про землеустрій», зазначає, що такий вид документації як проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, відсутній. Покликаючись на ст. ст. 29, 50 Закону України «Про землеустрій», ст. ст. 186, 186 1 ЗК України, зазначає, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачеві - фізичній особі був виготовлений відповідно до вимог чинного законодавства. Спірна земельна ділянка, як слідує з витягу з Державного земельного кадастру від 05.10.16 р. № НВ - 016, відноситься до земель сільсьгосппризначення з цільовим призначенням 01.07 для городництва. ОСОБА_3 ж підтверджено і витягом з техдокументації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, виданим управлінням Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області. Покликаючись на ст. ст. 193, 194 ЗК України, зазначає, що довідка 6 зем із державної статзвітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами угіддями, що видається місцевим управлінням Держгеокадастру, є документом, що включається до складу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, і вказаний у ній склад угідь повинен співпадати зі змістом дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, що контролюється місцевим управлінням Держгеокадастру. Зазначає, що управління Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області контролювало питання віднесення спірної земельної ділянки за Українським класифікатором угідь згідно з формою 6 зем до сільськогосподарських угідь відповідно до бажання відповідача фізичної особи - отримати спірну земельну ділянку у короткострокову оренду для ведення городництва. Тому проект землеустрою щодо відведення отримав схвальний висновок управління Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області. Спірна земельна ділянка до надання її в оренду відповідачеві фізичній особі перебувала у землях запасу. Зазначає, що землями запасу є всі землі, не переведені у власність або не надані у постійне користування. Земельні ділянки кожної категорії земель, що не надані у власність чи користування, можуть перебувати у запасі; можуть бути переданими у власність чи постійне користування. Покликаючись на п. 2 ст. 19, ст. 92. п. 6 Перехідних положень ЗК України, зазначає, що землі запасу не є окремою категорією земель та можуть мати будь - яке цільове призначення. За землі запасу плата не справляється. Облік даних держземкадастру стосовно належності земельних ділянок до певної категорії ведеться землевпорядними органами, підпорядкованими Держслужбі України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр). Дані держземкадастру (форма № 6 - зем) встановлюють процедуру визнання факту виникнення чи припинення права власності чи користування земельними ділянками та містять відомості про місцерозташування і правовий режим земельних ділянок, класифікацію земель. Покликаючись на п. 2 ч. 3 ст. 22 ЗК України, зазначає, що землі запасу мають обліковуватись і не виключається їх використанням під городи, сінокосіння. Покликаючись на ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності», ст. ст. 122, 186 - 1 ЗК України, ст. ст. 1, 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», зазначає, що після погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачеві фізичній особі - для городництва, вказаний проект було подано до кадастрового реєстратора - управління Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області для формування земельної ділянки як об»єкта цивільних прав і присвоєння кадастрового номера. 05.10.16 р. відповідачеві фізичній особі було надано витяг № НВ 016 із Держземкадастру про земельну ділянку, де визначено кадастровий номер спірної земельної ділянки, вказано її цільове призначення 01.07 для городництва, категорію земель - землі сільськогосподарського призначення і вид використання для городництва. Спірна земельна ділянка була внесена до публічної кадастрової книги, за записами у якій перебуває у комунальній власності з вказаним вище цільовим призначенням. Покликаючись на ст. ст. 26, 42 ЗК України, зазначає, що питання про передачу землі у користування є виключним правом ради і вирішується виключно на її пленарному засіданні. Покликаючись на ч. 1 ст. 317 ЦК України, ст. 186 ЗК України, зазначає, що оспорюване рішення є законним, раціональним з огляду на використання земельних ресурсів, що тимчасово не освоєні відповідно до містобудівної документації, що дозволяє громадянам використовувати їх для власних сільгосппотреб на законних підставах, та відповідає інтересам територіальної громади в частині надходжень орендної плати до місцевого бюджету. При цьому витримується довгострокова стратегія планування і зберігається перспектива забудови території. З метою врахування вимог Генплану м. Ковеля щодо довгострокової стратегії планування та забудови території, у т. ч. етапності її освоєння, Ковельською міськрадою Волинської області і встановлено короткостроковий термін оренди спірної земельної ділянки. Згідно з оскаржуваним рішенням було укладено оспорюваний договір. Покликаючись на ст. ст. 125, 126 ЗК України, ч. ч. 1, 3 ст. 3, п. 6 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зазначає, що відповідачем фізичною особою було проведено держреєстрацію прав. Покликаючись на ст. 36 1 Закону України «Про прокуратуру», зазначає, що позивачем не зазначено, у чому полягає порушення прав держави. Покликаючись на рішення КС України № 18 рп/2004 від 01.12.04 р., зазначає, що позовні вимоги прокурора є неналежними. Покликаючись на судову практику, ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. ст. 4, 5, 80, 84, 122 ЗК України, ст. ст. 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 14, 19 Конституції України, зазначає, що позов є незаконним. Покликаючись на ст. 24, п. 34 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зазначає, що міськрада діяла у законний спосіб, а законність представництва прокурора не відповідає вимогам ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Спірна земельна ділянка до надання її в оренду перебувала у запасі. Покликаючись на ст. ст. 19, 122 ЗК України, ст. 21 Закону України «Про основи містобудування», практику Європейського суду з прав людини, просить у задоволенні позову відмовити.

10.11.17 р. відповідачем юридичною особою подано до суду додаткові письмові заперечення проти позову та додаткові пояснення (письмові), суть яких полягає у тому, що відповідно до п. 2 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, що затверджене постановою КМ України від 14.01.15 р. № 15, визначено повноваження Держгеокадастру, до яких належить і організація та здійснення держнагляду (контролю) у сфері земельного законодавства. Наданий позивачем акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об»єктом земельної ділянки від 16.06.17 р. № 88 вважає формальним, так як складений в результаті аналізу лише фрагментів Генплану м. Ковеля, рішень Ковельської міської ради Волинської області без вивчення та аналізу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Покликаючись на ст. 19 Конституції України, зазначає, що позивач безпідставно стверджує про віднесення спірної земельної ділянки до земель житлової та громадської забудови; що вона не повинна використовуватись для городництва, що суперечить положенням ст. 21 Закону України «Про основи містобудування». У зв»язку з відсутністю детального плану території, відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про основи містобудування», спірна земельна ділянка має використовуватись власниками землі, землекористувачами відповідно до земельного законодавства та до моменту надання її в оренду перебувала у запасі. Покликаючись на ст. 19 ЗК України, зазначає, що 05.10.16 р. кадастровим реєстратором - управлінням Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області - було видано вказаний вище витяг з Дерземкадастру із зазначенням конкретного кадастрового номера спірної земельної ділянки; цільовим її призначенням та вказано категорію земель землі сільськогосподарського призначення і вид використання для городництва. Покликаючись на п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України, зазначає, що спірна земельна ділянка внесена до публічної кадастрової книги. Вказує, що вищезазначений акт не містить покликання на нормативно правові акти. Вважає позов безпідставним та просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні прокурором позовні вимоги підтримано у повному обсязі, наведено їх обгрунтування, що є аналогічним вищенаведеними доводами позовної заяви. Просить позов задовольнити. Суду додатково, зокрема, 12.01.18 р., 14.02.18 р., прокурор пояснила, що спірна земельна ділянка належить до земель рекреаційного призначення за Генпланом м. Ковеля. Категорія земель визначається Генпланом. Невідповідність місця розташування земельної ділянки Генпланові є підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення техдокументації. Використання земельної ділянки має відповідати Генпланові. Необхідним було прийняти рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки задля дотримання принципу цільового використання земель.

Представник відповідача - юридичної особи ОСОБА_4, у судовому засіданні 12.01.18 р. позову не визнав, надав суду пояснення, аналогічне доводам, викладеним у письмовому запереченні проти позову відповідача юридичної особи. Суду також пояснив, що інтереси держави оскаржуваним рішенням не порушено. Спірна земельна ділянка сформована відповідно до вимог чинного законодавства. Орендар сплачує плату за користування нею. Позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка належить до земель рекреаційного призначення. Генплан міста не визначає ні категорії сформованої земельної ділянки, ні її цільове призначення, визначаючи перспективи розвитку. Кожна земельна ділянка формується відповідно до землевпорядної, а не містобудівної документації. Категорії земель визначені ст. 19 ЗК України, а якщо категорія земель не визначена, то вони відносяться до земель запасу. Ст. 21 Закону України «Про містобудівну діяльність», визначено, що містобудівною документацією є: Генплан населеного пункту, детальний план території, зонування території - для земель поза межами населеного пункту. В межах населеного пункту розпорядником земель є відповідна рада. За ст. 36 ЗК України кожен громадянин має право отримати земельну ділянку для городництва без визначення чи обмеження у праві у межах чи поза межами населеного пункту. Те, що спірна земельна ділянка належала до земель запасу, стверджується тим, що не було детального плану та, відповідно до Наказу Держкому України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.10 р., за секцією «К», п. п. 16. п. 8 зазначено, що можуть бути землі запасу як земельні ділянки кожної категорії земель, що не надані у власність чи користування. Ст. ст. 19, 20 ЗК України врегульовують порядок віднесення земель із земель запасу до певної категорії, що і було зроблено відповідно за землевпорядної документації. Врегулювання земельних відносин покладено на Держземкадастр України. Проект землеустрою виготовляється і у ньому має бути, зокрема, довідка форми 6 зем і два висновки: управління містобудування та архітектури та територіального органу держгеокадастру. За таким проектом землеустрою державний кадастровий реєстратор відділу Держгеокадастру перевіряє достовірність такої документації (проекту) і формує земельну ділянку шляхом відкриття поземельної дільниці і внесення її до інформаційної системи, до публічної кадастрової карти України. Спірна земельна ділянка була внесена до Держземкадастру як земля сільгосппризначення, для городництва. Громадянин отримав такий витяг. Підстав для відмови ОСОБА_2 у задоволенні його звернення до Ковельської міськради Волинської області не було. На даний час і довідка 6 зем і висновок - чинні та не оспорені. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - юридичної особи ОСОБА_5 - у судовому засіданні 14.02.18 р. позову не визнала, суду пояснила, що за Генпланом спірна земельна ділянка віднесена до зелених насаджень загального користування. Генплан це основний документ для місцевого рівня, що визначає функціональне призначення територій, обгрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту та послідовність та етапність освоєння території. Генплан складається з текстових та графічних матеріалів, а серед останніх - план існуючого використання території, де показано фактичне використання земельних ділянок на момент розроблення Генплану. В основному кресленні Генплану показуються функціональні зони, що на даний час не освоєні, та яку вони будуть мати функцію. Спірна територія за планом існуючого використання належить до сільгоспугідь (луки, сіножаті, городи). Ч. 2 ст. 21 Закону України «Про основи містобудування» визначено, що землі, визначені для перспективного розвитку населених пунктів, спорудження конкретних об'єктів, до часу їх вилучення (викупу) і надання для містобудівних потреб, використовуються власниками землі, землекористувачами відповідно до земельного законодавства. На даний час Ковельською міськрадою Волинської області вказані вище території не освоюються, фактичне використання це городництво. Спірна земля надається не для потреб містобудування, а для фактичного використання городництва і зміни до Генплану вносити не потрібно. Допоки міськрада не має фінансових можливостей для освоєння цих території, є доцільним використання цієї території для городництва. За Генпланом спірна земля відноситься до зелених насаджень загального користування і на перспективу ці землі мають використовуватись як землі зелених насаджень загального користування, що є землями рекреаційного призначення. За планом існуючого використання - це землі сільгосппризначення. Цільове призначення спірної земельної ділянки у подальшому може бути змінене. Генплан не визначає призначення конкретно визначених земельних ділянок, так як детального плану немає. План існуючого використання є основною для розробки Генплану, де можуть бути інші перспективні напрямки розвитку населеного пункту. В межах м. Ковеля Волинської області за Генпланом на перспективу немає земель сільгосппризначення. При прийнятті оспорюваного рішення міськрада врахувала, що на даний час спірна земельна ділянка це землі сільгосппризначення, а за Генпланом м. Ковеля - на перспективу у місці розташування спірної земельної ділянки має бути зелена зона, для чого має бути ще розроблено детальний план території, якого ще немає і коштів для освоєння якої також. Генпланом не визначається категорія земель, а лише функціональне призначення. До виготовлення детального плану території ці землі перебувають у складі земель запасу. З покликанням на ч. 2 ст. 21 Закону України «Про основи містобудування», ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної документації», зазначила, що детального плану використання земельної ділянки для містобудівних чи ін. потреб, немає. Будь які права оспорюваним рішенням не порушені та збитків не завдано. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - юридичної особи ОСОБА_1 - у судовому засіданні 14.02.18 р. позову не визнав, суду пояснив, що Генплан не є топографічною картою, а є документом на перспективу - планом. Ковельська міськрада Волинської області вважає позов безпідставним так як позивач не навів доказів про обов'язок органу місцевого самоврядування вносити зміни до Генплану міста при наданні земельної ділянки із складу земель запасу у короткострокову оренду для ведення городництва. Позов є упередженим, грунтується на результатах фіктивної перевірки ГУ Держгеокадастру у Волинській області, так як не було досліджено проекту відведення земельної ділянки; не надано оцінки схвальному висновку посадової особи територіального підрозділу Держгеокадастру. Позивач невірно, спотворено трактує інформацію відділу містобудування та архітектури щодо відсутності у Генплані м. Ковеля земель сільськогосподарського призначення. Зазначив, що Генплан - це документ, призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту і визначає функціональне призначення території, а також послідовність та етапність освоєння території (Генплан повинен змінюватись не за вимогою або особливим баченням з боку контролюючого органу, а лише відповідно до вимог законодавства - не частіше, ніж один раз на 5 років (ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»); план існуючого використання території м. Ковель відображає істинну картину використання земель за функціональним призначенням. Представництво інтересів здійснено прокурором невідповідно до вимог чинного законодавства, без попереднього повідомлення про це відповідного суб'єкта владних повноважень. Покликаючись на постанову ВГС України від 16.03.16 № 914/3 403/15, практику Європейського суду з прав людини, зазначає, що позивач намірено не визнає права діючого органу місцевого самоврядування, закріпленого у п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішувати відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Покликаючись на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що суд при вирішенні спору має врахувати відповідну міжнародну судову практику. Просить у задоволенні позову відмовити. Подав також до суду своє вступне слово у письмовому вигляді як пояснення змісту, аналогічного його усному поясненню, що приєднано до матеріалів справи.

Відповідач фізична особа - судовому засіданні позову не визнав, суду 12.01.18 р. пояснив, що він звернувся із заявою до Ковельської міськради Волинської області про надання спірної земельної ділянки для городництва і йому було надано відповідні документи. Виконавець проекту ТОВ «ОЛДІ».

Представник третьої особи у судове засідання не з»явився, хоча третя особа належно повідомлена. Про причини неявки свого представника суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які є учасниками справи, показання свідків, дослідивши докази, зібрані у справі, а також оглянувши у судовому засіданні фрагмент Генплану м. Ковеля, на який покликався у своїх показаннях свідок ОСОБА_6 12.01.18 р., що надавався свідкові ОСОБА_6 для проведення перевірки відділом містобудування та архітектури виконкому Ковельської міськради Волинської області, приходить до висновку, що позовні вимоги безпідставні та не підлягають до задоволення.

Як зазначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів місцевого самоврядування.

За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як слідує із змісту ст. 45 ЦПК України, що була чинною на дату подання прокурором розглядуваного позову до суду, у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів. З метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення ВС України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених ч. 2 або ч. 3 ст. 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених ст. 121 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України у його редакції, що чинна з 15.12.17 р., цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до положень ст. 56 ЦПК України у його редакції, що чинна з 15.12.17 р., у випадках, встановлених законом, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

З огляду на наведене вище та позицію відповідача юридичної особи, яка проти позову заперечує, - повноваження прокурора як позивача у розглядуваній справі суд вважає належними.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України у його редакції, що чинна з 15.12.17 р., завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

За змістом ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями територіальних громад; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; д) організація землеустрою; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Як слідує із змісту ст. 123 ЗК України «Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування», надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу місцевого самоврядування, який відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передає у користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки. Органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 - 1 цього Кодексу. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів.

Зокрема, як слідує із змісту ст. 18, 19 ЗК України у їх редакції, чинній за станом на 24.11.16 р. - дата прийняття оскаржуваного рішення ними визначено склад та категорії земель: до земель України належать усі землі в межах її території, в т. ч. острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Останні мають особливий правовий режим. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно - заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико - культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Класифікація видів цільового призначення земель (далі Класифікація) затверджена наказом Держкому України із земельних ресурсів 23.07.10 N 548, що зареєстровано у МЮ України 01.11.10 р. за N 1 011/18 306. Класифікація розроблена відповідно до ЗК України, Закону України "Про землеустрій" та Положення про Держком України із земельних ресурсів, затвердженого постановою КМ України від 19.03.08 N 224. Код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. Класифікація застосовується для використання органами державної влади, місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів; визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів. За класифікацією, зокрема, землі сільськогосподарського призначення належать до секції А 01, має підрозділ 01.07 для городництва; землі рекреаційного призначення належать до секції Е 07, має

Та обставина, що спірна земельна ділянка до прийняття оскаржуваного рішення перебувала у землях запасу, учасниками справи не оспорюється.

Відповідно до копії рішення Ковельської міськради Волинської обл. № 13/36 від 25.08.16 р. «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва», відповідачеві фізичній особі - було надано дозвіл на складання такого проекту щодо відведення в оренду терміном на 5 р. земельної ділянки орієнтовною пл. 1 200 кв. м. по провул. М. Левицького для городництва без права зміни її цільового призначення, за рахунок земель запасу із зазначенням умов оренди, зобов»язанням замовити розроблення документації із землеустрою згідно з вимогами чинного законодавства.

Вказане вище рішення не оскаржене, не оспорене та є чинним.

Відповідно до копії рішення Ковельської міськради Волинської обл. № 16/48 від 24.11.16 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки для городництва» (далі оскаржуване рішення), було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її відповідачеві фізичній особі - в оренду терміном на 5 р., пл. 1 200 кв. м. по провул. М. Левицького (з кадастровим № :11:015:0072) для городництва без права зміни її цільового призначення, за рахунок земель запасу, з врахуванням попередньо викладеного рішення та із зазначенням умов оренди, зобов»язанням укладення договору оренди.

Як слідує із змісту ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - генеральний план населеного пункту це містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території це містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується. Зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п'ять років.

Відповідно до копії договору оренди землі № 1/179 від 12.12.16 р. (далі оспорюваний договір, договір оренди) між відповідачами у розглядуваній справі, дійсно, було укладено такий на предмет короткострокового платного користування (в оренду) земельною ділянкою заг. пл. 1 200 кв. м., кадастровий № :11:015:0072, по провул. М. Левицького у м. Ковелі Волинської області. У договорі оренди було визначено строк дії договору, розмір орендної плати та умови використання, передачі, повернення земельної ділянки.

Як слідує з ОСОБА_4 з Держземкадастру про земельну ділянку № НВ 016 від 05.10.16 р., наданого відповідачеві фізичній особі - земельна ділянка з кадастровим № 0:11:015:0072, пл. 1 200 кв. м. (0. 1 200 га), розташована по провул. М. Левицького у м. Ковелі Волинської області; має цільове призначення 01.07 для городництва, належить до категорії земель сільгосппризначення, має вид використання для городництва; зареєстрована управлінням Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області 05.10.16 р..

Та обставина, що спірна земельна ділянка в даний час за договором оренди, укладеним між обома відповідачами, перебуває у користуванні відповідача фізичної особи, є зареєстрованою у встановленому законом порядку, учасниками справи не оспорюється.

Позивач зазначає, що підставою його звернення до суду із розглядуваним позовом стало те, що актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об»єктом земельної ділянки від 16.06.17 р. № 88 ДК/70 (далі акт перевірки), складеним управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Волинській області, за яким перевіркою, проведеною держінспектором у сфері держконтролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Волинській області ОСОБА_6 за участю держінспектора у сфері держконтролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Ківерцівському, Маневицькому, Рожищенському районах Волинської області ОСОБА_7, в результаті вивчення фрагменту Генплану м. Ковеля і копії оскаржуваного рішення при прийняття оскаржуваного рішення було встановлено, що оскаржуване рішення не відповідає Генпланові м. Ковеля, затвердженому рішенням Ковельської міськради Волинської області від 28.11.13 р. № 4/62, а саме: згідно з Генпланом м. Ковеля функціональне призначення зазначеної у оскаржуваному рішенні території відноситься до озеленених територій загального користування.

Наведене вище стверджується копією такого акта перевірки.

Аналізуючи вищенаведений акт перевірки, суд враховує, що акт перевірки підписаний лише однією особою, яка приймала участь у проведенні перевірки та складанні акта перевірки. Інша особа, яка приймала участь у проведенні перевірки та складанні акта перевірки, а саме: держінспектор у сфері держконтролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Ківерцівському, Маневицькому, Рожищенському районах Волинської області ОСОБА_7 вказаний вище акт перевірки не підписував.

Крім того, перевірка проводилась у відсутності представника відповідача юридичної особи чи уповноваженої ним особи (представника). Даних про належне попереднє повідомлення (інформування) відповідача юридичної особи про проведення такої перевірки, немає.

Крім того, акт перевірки не містить даних про надання його чи його копії для ознайомлення, вручення копії чи відправлення її поштовим зв»язком (у разі відмови від отримання його копії) відповідачеві юридичній особі.

Крім того, у акті міститься покликання на ст. ст. 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». ОСОБА_3 визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Зокрема, відповідно до ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», нею визначено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і зазначено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема, безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; викликати громадян, у т. ч. посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов'язаних з порушенням земельного законодавства України; передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення; проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно - і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України.

Але порядок планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, яким було передбачено складання акта перевірки та таку форму акта перевірки (дод. № 1), що надана у розпорядження суду прокурором, був затверджений наказом Держкому України по земельних ресурсах від 12.12.03 р. N 312 і зареєстрований у МЮ України 25.12.03 р. за N 1 223/8 544, однак, втратив чинність згідно із наказом Мінагрополітики та продовольства України від 25.02.13 р. N 132.

У подальшому і Порядок планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, що був затверджений наказом Мінагрополітики та продовольства України 25.02.13 р. N 132 і зареєстрований у МЮ України 14.03.13 р. за N 412/22 944, з 21.05.17 р. був скасований згідно з розпорядженням КМ України від 10.03.17 року N 169 р. «Про скасування деяких наказів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади».

У акті перевірки не зазначено її виду (планова, позапланова тощо), перевірка проведена без повідомлення (попереднього повідомлення) Ковельської міськради Волинської області та присутності її представника і причин цього не зазначено; без вивчення тих матеріалів, що надходили на розгляд Ковельської міськради Волинської області на момент прийняття оскаржуваного рішення та були у розпорядженні останньої на момент проведення перевірки; а також у відсутності землекористувача (орендаря).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у акті перевірки зазначено, що встановлено, що оскаржуване рішення не відповідає Генпланові м. Ковеля, затвердженому рішенням Ковельської міськради Волинської області від 28.11.13 р. № 4/62, а саме: згідно з Генпланом м. Ковеля функціональне призначення зазначеної у оскаржуваному рішенні території відноситься до озеленених територій загального користування.

Однак, у оскаржуваному рішенні зазначено не про «територію», а про конкретну земельну ділянку.

Поняття «функціональне призначення території» відсутнє у ЗК України у його редакції, чинній на дати: прийняття рішення про затвердження Генплану м. Ковеля; прийняття оскаржуваного рішення, проведення перевірки та складання акта перевірки.

Поняття «озеленені території загального користування» також не визначене у ЗК України у його редакції, чинній на дати: прийняття рішення про затвердження Генплану м. Ковеля; прийняття оскаржуваного рішення, проведення перевірки та складання акта перевірки.

А покликання позивача на обґрунтування своїх позовних вимог на положення Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України (далі Правила), затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 10.04.06 р. N 105, що зареєстровано у МЮ України 27.07.06 р. за N 880/12 754, суд вважає безпідставним, таким, що не може лягти в основу рішення суду про задоволення позовних вимог, так як Правила визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини; розроблені з метою охорони та збереження зелених насаджень у містах та ін. населених пунктах (далі - зелені насадження) і утримання їх у здоровому впорядкованому стані, створення та формування високодекоративних, стійких до несприятливих умов навколишнього природного середовища насаджень; є обов'язковими для виконання всіма установами, підприємствами, організаціями та громадянами, які займаються проектуванням, створенням, ремонтом і утриманням зелених насаджень, розташованих на територіях населених пунктів України. Правилами, зокрема, визначено поняття зелених насаджень, зелених насаджень загального користування, однак, ними визначено, що озеленені території це ділянки землі, на яких розміщена рослинність природного чи штучного походження (садово - паркові комплекси та об'єкти зеленого будівництва); озеленення населених місць це комплекс робіт зі створення і використання зелених насаджень у населених пунктах, або інакше, система зелених насаджень населених пунктів; рекреаційна зона це спеціально виділена генеральним планом і організована територія в місті і зеленій зоні, призначена для відпочинку населення.

Спірна земельна ділянка, як встановлено вище, має ознаки типу сільськогосподарського угіддя ріллі, і не має ознак проведеного озеленення шляхом проведення комплексу відповідних робіт територій міста.

Доказів належності спірної земельної ділянки до рекреаційної зони, тобто, даних про спеціальне її виділення Генпланом м. Ковеля і організації її як території у м. Ковелі Волинської області, що була б призначена для відпочинку населення, у розпорядження суду також не надано.

За змістом ст. 50 ЗК України «Визначення земель рекреаційного призначення», - до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Відповідно до положень ст. 51 ЗК України, - «Склад земель рекреаційного призначення», - до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально - туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт - клубів, стаціонарних і наметових туристично - оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Як зазначено у ч. ч. 1, 3 ст. 52 ЗК України «Використання земель рекреаційного призначення», - землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Землі рекреаційного призначення підлягають особливій охороні. Тобто, сфера використання земель рекреаційного призначення: організація відпочинку населення, туризму, проведення спортивних заходів.

Організація відпочинку і дозвілля громадян, відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про культуру», визначена як один з видів діяльності суб'єктів діяльності у сфері культури.

Туризм - відповідно до ст. 1 Закону України «Про туризм», що визначає загальні правові, організаційні та соціально - економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму; встановлює засади раціонального використання туристичних ресурсів та регулює відносини, пов'язані з організацією і здійсненням туризму на території України, - це тимчасовий виїзд особи з місця проживання в оздоровчих, пізнавальних, професійно - ділових чи інших цілях без здійснення оплачуваної діяльності в місці, куди особа від'їжджає.

За змістом ст. 1 Закону України «Про фізичну культуру та спорт» - спортивні заходи це спортивні змагання та/або навчально - тренувальні збори.

Доказів належності спірної земельної ділянки на час прийняття оспорюваного рішення до земель рекреаційного призначення і проведення (організації) на ній такого виду діяльності як організація відпочинку і дозвілля громадян у сенсі Закону України «Про культуру»; туризм у сенсі Закону України «Про туризм», спортивних заходів у сенсі Закону України «Про фізичну культуру та спорт», не надано.

Суд враховує, що спірна земельна ділянка на час прийняття оспорюваного рішення, не мала визначеної належності до земель певного виду цільового призначення за класифікацією, перебувала у землях запасу.

Таким чином, враховуючи наведене вище щодо порушення порядку проведення перевірки, недотримання форми та зміст акта перевірки, на який покликається позивач, суд критично оцінює вказаний вище акт перевірки та приходить до висновку, що вказана вище перевірка проведена та вказаний вище акт перевірки складений невідповідно вимогам чинного законодавства, що було чинним за станом на момент проведення перевірки та на момент складання акта перевірки.

За змістом ст. 22 ЗК України - «Визначення земель сільськогосподарського призначення та порядок їх використання» - землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково - дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у т. ч. інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема,: а) громадянам України - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом ст. 23 ЗК України, землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання. Визначення земель, придатних для потреб сільського господарства, провадиться на підставі даних державного земельного кадастру.

За змістом ст. 36 ЗК України громадянам із земель комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва. На земельних ділянках, наданих для городництва, закладання багаторічних плодових насаджень, а також спорудження капітальних будівель і споруд не допускається. На земельних ділянках, наданих для городництва, можуть бути зведені тимчасові споруди для зберігання інвентарю та захисту від непогоди. Після закінчення строку оренди зазначеної земельної ділянки побудовані тимчасові споруди підлягають знесенню власниками цих споруд за їх рахунок.

Земельні ділянки для городництва - це землі сільськогосподарського призначення, що надаються громадянам для задоволення їх потреб переважно у рослинницькій сільськогосподарській продукції, не пов»язані з вирощуванням багаторічних плодових насаджень, сінокосінням та випасанням худоби. Отже, за типом сільськогосподарських угідь земельні ділянки для городництва є орними землями (ріллею). Громадянам земельні ділянки для городництва надаються лише в оренду на підставі договору оренди, так як землекористування для городництва завжди є тимчасовим. Якщо земельна ділянка надається для городництва із земель комунальної власності, то орендодавцем виступає відповідний орган місцевого самоврядування.

Як слідує з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для городництва, розташованої за адресою: Волинська область, м. Ковель, провул. М. Левицького, виготовленого ТзОВ «ОЛДІ» у 2016 р. (всього на 34 арк.) (далі проект землеустрою), наданого суду відповідачем фізичною особою у пояснювальній записці виконавця зазначено, що проект землеустрою розроблений на підставі клопотання замовника та договору на виконання проектно вишукувальних робіт. Опис меж суміжних землекористувачів та експлікація земельної ділянки згідно з формою 6 зем зазначені на кадастровому плані земельної ділянки. Згідно довідки із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками, землекористувачами, угіддями, виданою управлінням Держгеокадастру у Ковельському районі від 07.09.16 р. № 31 303 99.2 1975/2 16, земельна ділянка перебуває у землях запасу в межах населеного пункту; по експлікації земель сільськогосподарські землі, у т. ч. сільгоспугіддя, сіножаті. У відповідності до Класифікації видів цільового призначення землі, земельна ділянка буде віднесена до земель сільгосппризначення (секція А), код - 01.07 для городництва. По експлікації земель згідно з Класифікацією видів земельних угідь, після відведення (код - 001.01) рілля 1 200 кв. м.. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджено управлінням Держгеокадастру, відділом містобудування та архітектури. Обмежень у використанні спірної земельної ділянки не встановлено.

Як слідує з копії довідки № 31 303 99.2 1975/2 16, виданої 07.09.16 р. управлінням Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області, що міститься серед матеріалів проекту землеустрою, спірна земельна ділянка відповідно до звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками, землекористувачами, угіддями, перебуває у землях запасу в межах населеного пункту. По експлікації земель сільськогосподарські землі (гр. 3), у т. ч. сільгоспугіддя (гр. 4), сіножаті (гр. 11).

Як слідує з висновку № 22. 27/6.11 від 12.09.16 р., наданого відділом містобудування та архітектури виконкому Ковельської міськради Волинської області, що міститься серед матеріалів проекту землеустрою, встановлено, що проект відведення відповідає затвердженій містобудівній документації (Генплану забудови м. Ковеля) і погоджується з викладеними у ньому умовами землекористування.

Як слідує з копії висновку № 661/41 16 від 23.09.16 р., наданого управлінням Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області, що міститься серед матеріалів проекту землеустрою, встановлено, що відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_2 для городництва за вказаним у проекті відведення місцем розташування спірної земельної ділянки є можливими (погоджується) з викладеними у ньому умовами землекористування.

Також, аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка на час прийняття оспорюваного рішення не належала до земель рекреаційного призначення, за землевпорядною документацією мала сільськогосподарське призначення за типом сільськогосподарських угідь рілля, сіножаті.

Свідок ОСОБА_6 12.01.17 р. суду показав, що він працює у Головному управлінні Держгеокадастру у Волинській області. На час складання акта перевірки він працював в управлінні з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Волинській області. Надійшло звернення прокуратури, здійснене за зверненням громадянина. Для перевірки було надано Генплан м. Ковеля, затверджений рішенням Ковельської міськради Волинської області від 28.11.13 р. № 44/62, та копія оскаржуваного рішення. В ході перевірки він витребував з Ковельської міськради Волинської області копію оскаржуваного рішення; фрагменту Генплану м. Ковеля. Проаналізувавши ці документи було зроблено висновок, що територія була для городництва надана та, що у плані була зазначена озелененою територією. У чому була встановлена невідповідність, так як ділянка для городництва це землі сільгосппризначення, а озеленені території, відповідно до Наказу Мінбудівництва, архітектури та житлового комунального господарства № 105 від 10.04.06 р. - це ділянки, де розміщена рослинність природного та штучного походження і садово паркові комплекси і об»єкти садового паркового господарства. На місці знаходження земельної ділянки він не був, а врахував Генплан м. Ковеля, де передбачено перспективний план розвитку та забудови, за яким там передбачено озеленені території. Перевірка самої сформованої земельної ділянки не проводилась. Було враховано розташування спірної земельної ділянки на фрагменті з Генплану м. Ковеля, а саме: у позначеному колом секторі фрагменту Генплану м. Ковеля, що надавався йому для проведення перевірки відділом містобудування та архітектури виконкому Ковельської міськради Волинської області. У означеному колом секторі не відображено конфігурації, площі чи розташування, кадастрового номера спірної земельної ділянки, але у телефонному режимі він у когось з працівників відділу він для себе з»ясував, що спірна земельна ділянка знаходиться, орієнтовно, у межах, позначених колом. Під функціональним призначенням території він у акті вказав на те, що територія відноситься до, ніби то, паркової зони за Генпланом, конкретніше він вказати чи послатись на нормативно правову базу, що визначала б таке поняття (термін), крім вказаного вище Наказу Мінбудівництва, архітектури та житлового комунального господарства № 105 від 10.04.06 р., - не може. «Функціональне призначення» - це те призначення, що пов»язане з безпосередньо розташованими на земельній ділянці спорудами. Саме з цього наказу він вибирав терміни про означення озелененої території. Категорія земель змінюється проектом землеустрою, але при проведенні перевірки він не вивчав проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. Для складання акта перевірки з певним висновком йому було достатньо наданих йому документів. Він бачив, що за кадастровим номером спірна земельна ділянка - для городництва. На час перевірки не було відомостей про зміни до Генплану та про існування детального плану. Якщо спірна земельна ділянка розташована на озелененій території, то оспорювань рішення суперечить принципу цільового використання земель. У землях запасу можуть бути землі будь - якої категорії без визначення (віднесення) до певної категорії земель, визначених у ст. 19 ЗК України. У Генплані не визначені землі запасу.

Аналізуючи показання свідка, суд приходить до висновку, що показаннями стверджено, що перевірка проведена неповно (без вивчення матеріалів проекту відводу) та у акті перевірки вказано, що функціональне призначення зазначеної у оскаржуваному рішенні території відноситься до озеленених територій загального користування, що не знайшло свого ствердження в суді з підстав, наведених вище: вивчена під час перевірки територія, окреслена у фрагменті Генплану м. Ковеля колом з приблизною вказівкою на місце розташування спірної земельної ділянки у межах населеного пункту без вказівки на її площу, конфігурацію тощо, не відноситься до земель рекреаційного призначення.

Свідок ОСОБА_8 12.01.18 р. суду показала, що вона як реєстратор проводила реєстрацію спірної земельної ділянки на підставі документації, виготовленої ліцензованою організацією. Вона перевіряла відповідність паперової документації електронній до вирішення питання про надання чи ненадання земельної ділянки. Якби належних погоджень не було, земельна ділянка не реєструвалась би. Обов»язок передачі одного з примірників проекту землеустрою управлінню Держгеокадастру та держфонду документації землеустрою покладається на виконавця послуг ТзОВ «ОЛДІ».

Свідок ОСОБА_9 06.03.18 р. суду показав, що він з серпня 2017 р. є начальником МРВ у Ковельському районі та у м. Ковелі Держгеокдастру у Волинській області, що не є юридичною особою, створений у березні 2017 р. як структурний підрозділ нині діючого Головного управління. Спірна земельна ділянка була передана фізичній особі для городництва на території м. Ковеля в районі вул. ОСОБА_10 за проектом відведення, що був сформований та затверджений. Земельна ділянка була сформована та передана для городництва. За містобудівною документацією, а саме: за Генпланом, на вказаній вище території передбачалась зелена зона (зелені насадження) у перспективі (майбутньому). За ЗК України землі сільгосппризначення мають пріорітентність і такі землі мають ефективно використовуватись саме для таких потреб. При розробці проекту землеустрою управлінням Держгеокадастру 07.09.16 р. була видана довідка форми 6 зем про розподіл, за якою спірна земельна ділянка належала до земель запасу. Довідка статзвітності взята із статзвітності по м. Ковелю без прив»язки до конкретної земельної ділянки. При цьому використовується карта угідь 90 х років виготовлення, кадастрова зйомка проекту. На цих картографічних матеріалах не відображено, що територія спірної земельної ділянки належить до зелених насаджень, а зазначено, що це сіножаті тобто, землі сільгосппризначення. Переведення ріллі чи сіножатей у зелену зону не складає проблем після завершення терміну дії договору оренди. Очолюваний ним відділ має ті ж функції по видачі довідок 6 зем, що є складовою ведення держкадастру. Висновок управління по проекту відведення спірної земельної ділянки був схвальним (позитивним) з огляду на положення п. 1 ст. 23 ЗК України, з врахуванням матеріалів проекту землеустрою. Реєстрація спірної земельної ділянки на даний час не скасована. Генплан не є землевпорядною документацію, а є архітектурною складовою на обґрунтування умов відведення, тому він не використовується управлінням. Проект відведення розробляється з метою формування (відведення) земельної ділянки, або для зміни цільового призначення і вирішувати питання зміни цільового призначення можливо стосовно тих земельних ділянок, що вже мають цільове призначення. Землі запасу містять несформовані земельні ділянки, категорії земель у землях запасу не визначені. Спірна земельна ділянка на момент формування перебувала у землях запасу. На момент видачі довідки 6 зем за статзвітністю були вільні землі сільгосппризначення (сіножаті). Спірна земельна ділянка визначена як земля сільгосппризначення саме за проектом відведення (землеустрою). Довідка управління форми 6 зем передувала висновку відділу містобудування та архітектури, а висновок після висновку вказаного вище відділу як самостійні висновки.

Як зазначено у ст. 20 ЗК України «Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок», віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок комунальної власності провадиться органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Як зазначено у ст. 212 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; визнання реєстрації недійсною.

Аналізуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка із земель запасу була сформована та визначена для надання у користування відповідачеві фізичній особі за проектом землеустрою як така, що віднесена до категорії земель сільгосппризначення, без порушення вимог чинного земельного законодавства.

Відповідно, доводи позивача не спростовують доводів представників відповідача, надані на підтвердження позовних вимог докази не можна покласти в основу вирішення спору на користь позивача з наведених вище підстав; тому суд вважає, що оскаржуване рішення є законним і підстав для його скасування не вбачається.

Як слідує із змісту ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Ст. 15 ОСОБА_3 України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди земельної ділянки, що перебуває у власності юридичних осіб, укладається між власником і особою, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду, в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно, зважаючи на вищенаведене, не має підстав і для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним (на майбутнє) оспорюваного договору оренди та скасування рішення державного реєстратора - третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, по реєстрації спірної земельної ділянки; зобов»язання відповідача фізичної особи до повернення спірної земельної ділянки.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 263 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 13, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 11, 16, ст. 210, ч. 3 ст. 640, ч. 1 ст. 215, ст. 202, ч. 1 ст. 203 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 512, 50, 51, ч. 2 ст. 18, ч. ч. 1, 3 ст. 22, ч. ч. 2, 3 ст. 83, ст. 93 ЗК України (у його редакції, чинній за станом на 24.11.16 р.), ст. ст. 1, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Правилами утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 10.04.06 р. N 105, що зареєстровано у МЮ України 27.07.06 р. за N 880/12 754, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. ст. 15, 17 Закону України "Про оренду землі", п. 3 ч. 1 ст. 3, п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Волинської області як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - перший заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_11, юридична адреса місця роботи: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Шевченка, 7.

Представник позивача - прокурор Ковельської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_12, юридична адреса місця роботи: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Шевченка, 7.

Представник позивача - прокурор Ковельської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_9, юридична адреса місця роботи: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Шевченка, 7.

Представник позивача - прокурор Ковельської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_13, юридична адреса місця роботи: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Шевченка, 7.

Відповідач Ковельська міська рада Волинської області, юридична адреса: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 73, .

Представник відповідача юридичної особи - ОСОБА_1, 69 р. н., юридична адреса місця роботи: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 73.

Представник відповідача юридичної особи ОСОБА_14, юридична адреса місця роботи: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 73.

Представник відповідача юридичної особи ОСОБА_5, 1973 р. н., юридична адреса місця роботи: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 73.

Відповідач ОСОБА_2, 07.11.67 р. н., і. н. НОМЕР_1, паспорт серії ВР № 025724, прож. 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Коперніка, 38,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, юридична адреса: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 73, .

Головуючий:ОСОБА_15

Повне судове рішення складено 27.04.18 р..