Ухвала
17 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 163/284/18
провадження № 61-47653ск18
Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 25 червня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року у справіза позовом заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Луцького прикордонного загону ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за квартирну плату (утримання будинку) та спожиті комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2018 року заступник військового прокурора Луцького гарнізону на підставі частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», звернувся в суд з позовом в інтересах Луцького прикордонного загону ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ), у якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за квартирну плату (утримання будинку) та спожиті комунальні послуги в сумі 30641,92 грн., мотивуючи вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2 проживає у службовому приміщенні трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 . Квартира перебуває на балансі Луцького прикордонного загону ДПС України та у 1993 році була надана ОСОБА_3 , як військовослужбовцю, з яким 22 липня 2014 року Луцьким прикордонним загоном був укладений договір найму службового жилого приміщення в будинку державного житлового фонду. Луцький прикордонний загін надає квартиронаймачам, проживаючим у службовому житлі, відповідні комунальні послуги, в тому числі електричну та теплову енергію, холодну воду та інше. ОСОБА_3 проживав у даному службовому житлі до 28 квітня 2017 року та знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю. Позивач зазначав, що оскільки ОСОБА_3 та його син відповідач ОСОБА_2 належно не виконували обов`язки по сплаті квартирної плати та спожитих послуг, станом на 30 листопада 2017 року за ними утворилась заборгованість в розмірі 30641,92 грн., з якої: 22677,53 грн. заборгованість ОСОБА_3 та 7964,39 грн. заборгованість ОСОБА_2 , яку останні на неодноразові претензії в добровільному порядку не погасили. Так як відповідач ОСОБА_2 є прямим спадкоємцем ОСОБА_3 та успадковує його права й обов`язки, заступник військового прокурора просив усю суму заборгованості за квартирну плату (утримання будинку) та спожиті комунальні послуги стягнути саме з нього.

Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 18 травня 2018 року за клопотанням позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_1 , яка в установленому порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

У зв`язку з цим, позивач змінив заявлені позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_2 в користь Луцького прикордонного загону ДПС України заборгованість за квартирну плату (утримання будинку) та спожиті комунальні послуги в сумі 7964,39 грн., а з ОСОБА_1 аналогічного характеру заборгованість в сумі 22677,53 грн.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 25 червня 2018 року позов задоволено частково. В задоволенні позову заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за квартирну плату (утримання будинку) та спожиті комунальні послуги відмовлено. Позов заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за квартирну плату (утримання будинку) та спожиті комунальні послуги - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України заборгованість за надані комунальні послуги, яка утворилась за період з квітня по жовтень 2017 року включно, в загальній сумі 5252,87 грн та судовий збір в розмірі 302 грн. У решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи належно обізнаним про смерть боржника, до нотаріальної контори з заявою про визнання його вимог як кредитора до спадкоємців не звертався та вимоги до спадкоємця в судовому порядку пред`явив з пропуском строку, передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України, тому у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 слід відмовити. Враховуючи статус житла, як службового, ІНФОРМАЦІЯ_2 , як власник цього майна та його утримувач, забезпечує надання житлово-комунальних послуг, згідно укладених договорів, та? як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності від 31 березня 2016 року №116-16, до переліку дозволених видів господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 , поміж іншого входить: постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, забір, очищення та постачання води. Відповідач проводить часткову оплату житлово-комунальних послуг, тим самим визнає факт їх надання та отримання. Таким чином, з наведених підстав, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову до ОСОБА_2 , а саме стягнення з останнього заборгованості за отримані комунальні послуги в сумі 5 252,87 грн.
Постановою Волинського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 )залишено без задоволення, рішення Любомльського районного суду Волинської області від 25 червня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив з того, що докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.

27 листопада 2018 року Луцький прикордонний загін ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 25 червня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що зобов`язання громадянина ОСОБА_3 щодо оплати за житлово-комунальні послуги не було нерозривно пов`язане з його особою, і у зв`язку зі смертю не може бути припинено. Суд першої інстанції у своєму рішенні помилково послався на вимоги частини другої статті 1281 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, а суд апеляційної інстанції не повно, а поверхнево розглянув дану справу в апеляційному порядку, не взявши до уваги вимоги статті 543 ЦК України.
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.
Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за квартирну плату (утримання будинку) та спожиті комунальні послуги (7964,39 грн та 22677,53 грн), сума якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною.
Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Луцького прикордонного загону ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 25 червня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко