Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 650/1089/16-ц

провадження № 61-16292св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 31 січня 2017 року у складі колегії суддів: Семиженка Г. В., Бугрика В. В., Пузанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відшкодування збитків та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 10 квітня 2001 року серії НОМЕР_1 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 грудня 2014 року серії НОМЕР_2 він є власником земельних ділянок площею 8,8 га та 8,79 га, які розташовані на території Великоолександрівської селищної ради Великоолександрівського району Херсонської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 05 квітня 2014 року вищевказані земельні ділянки він засіяв соняшником сортів «Ясон» та «Орішок», однак 08 травня 2014 року виявив, що ділянки перекультивовані відповідачами, внаслідок чого було знищено всі посіви. За даним фактом слідчим відділенням Великоолександрівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі - Великоолександрівський РВ УМВС України в Херсонській області) було відкрито кримінальне провадження № 00407, а 30 червня 2014 року - винесено постанову про його закриття у зв'язку з тим, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини. Для придбання соняшника і засівання земельних ділянок ним було витрачено 33 660 грн. На час пошкодження відповідачами посівів їх вже було пізно пересівати, тому він зазнав збитків на суму 87 420 грн у вигляді неодержаного доходу. Також діями відповідачів йому було завдано моральну шкоду. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь 121 080 грн на відшкодування майнової шкоди та 60 тис. грн - моральної шкоди.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року у складі судді Коваля В. О. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем не доведено факт заподіяння йому збитків саме в межах конфігурації та площі його земельної ділянки. Також ним не доведено причинного зв'язку між діями відповідачів та спричиненням йому моральних страждань і розміру морального відшкодування.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про їх часткове задоволення. Стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 2 500 грн з кожного у рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті рішення суду залишено без змін.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, апеляційний суд виходив з того, що неправомірні дії відповідачів призвели до неприємних та психічно травмуючих переживань позивача, втрати ним емоційної рівноваги. Відшкодування відповідачами на користь позивача моральної шкоди є певною сатисфакцією за порушення його прав. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем розміру завданої йому майнової шкоди та упущеної вигоди. Для встановлення такого розміру недостатньо лише довідки про урожайність соняшника та показань свідків, оскільки понесені позивачем витрати, пов'язані з обробітком спірної земельної ділянки мають бути підтверджені документально. В матеріалах справи також відсутні докази щодо неможливості повторного посіву будь-якої сільськогосподарської культури на спірній земельній ділянці після її культивації відповідачами.

У березні 2017 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 31 січня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просили скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували завдання йому моральної шкоди. З матеріалів справи неможливо встановити причинний зв'язок між діями відповідачів та погіршенням стану здоров'я позивача. Моральна шкода є похідною від спричиненої майнової шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 27 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 березня 2018 року справу № 650/1089/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надійшло відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення суду апеляційної інстанції оскаржується лише в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди, тому переглядається Верховним Судом тільки цій частині.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 8,8 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великоолександрівської селищної ради Великоолександрівського району Херсонської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12 грудня 2014 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 8,7962 га, розташованої на території Великоолександрівської селищної ради і переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5.

У 2012 році ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на підставі усної домовленості з ОСОБА_1 використовували належні позивачу земельні ділянки.

Восени 2013 року ОСОБА_1 вирішив сам обробляти свої земельні ділянки, про що повідомив відповідачів, однак 07 травня 2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перекультивували земельні ділянки і знищили посіви насіння соняшнику, зроблені позивачем.

08 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся доВеликоолександрівського РВ УМВС України в Херсонській областііз заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого відділу Великоолександрівський РВ УМВС України в Херсонській області від 30 червня 2014 року кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 194 Кримінального кодексу України (умисне знищення або пошкодження майна) закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вказаною постановою встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, так як між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено усний договір про оренду землі, яку в подальшому ОСОБА_1 повернув у своє користування, а ОСОБА_3, не розібравшись, кому належить спірна земельна ділянка, помилково перекультивували її, вважаючи, що дану ділянку ОСОБА_4 залишив їм в рахунок боргу. ОСОБА_3 не мали на меті знищувати належне ОСОБА_1 майно.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що діями відповідачів ОСОБА_1 було завдано як майнової, так і моральної шкоди. Однак позивачем не було надано належних, допустимих, достовірних та переконливих доказів щодо розміру заподіяної йому майнової шкоди. Разом з тим, ОСОБА_1 частково підтверджені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності, настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З урахуванням викладеного, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалюючи в цій частині нове рішення про їх часткове задоволення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що неправомірні дії відповідачів, які виразилися у знищенні майна позивача, призвели до неприємних та психічно травмуючих переживань ОСОБА_1 та втрати ним емоційної рівноваги. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції врахував суть заявлених позовних вимог, тривалість, характер та спосіб порушеного права позивача відповідачами, їх роль у цьому. Визначений судом розмір відшкодування відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд з додержанням вимог статей 303, 304 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), перевірив доводи апеляційної скарги та навів відповідні висновки, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статті 316 цього Кодексу.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про те, що позивачем не доведено завдання йому відповідачами моральної шкоди, яка є похідною від майнової шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки апеляційним судом встановлено факт заподіяння винними діями відповідачів як майнової, так і моральної шкоди позивачу. Крім того, у деліктних (позадоговірних) правовідносинах діє презумпція вини, а відповідачі не довели свою невинуватість у заподіянні шкоди.

Протиправні дії особи, які полягають у знищенні майна потерпілого безумовно завдають моральних страждань останньому, оскільки в такому випадку він незаконно позбавляється своєї власності, втрачає її, що тягне за собою відповідні переживання та виникнення негативних емоцій. У позовній заяві ОСОБА_5 обґрунтував факт заподіяння йому моральної шкоди, зазначивши, в чому вона виявилася.

Обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався встановленого статтею 212 ЦПК України 2004 року принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак Г. І. Усик