__________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1949/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгорової Н.Ю.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 21.11.2017 року звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, який під час розгляду справи уточнювала та згідно з останньою редакцією позову просить суд:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 07 вересня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, актовий запис № 899 від 07 вересня 1996 року;

- стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на малолітнього сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто з 21.11.2017 року до 06.08.2024 року;

- стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що продовжує навчання, у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача щомісяця, з моменту звернення до суду та на період навчання, тобто з 21.11.2017 року по 01.07.2020 року або до припинення нею навчання;

- стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

У позовній заяві позивачка в обґрунтування вимог посилається на те, що 07 вересня 1996 року між нею та ОСОБА_3, Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №899.

З час перебування у шлюбі у них народились діти: дочка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивачка вказує, що вони жили кожен своїм життям і не намагалися перейнятися проблемами іншого, зараз подружні стосунки у них не складаються, в них не має спільних інтересів, почуття поваги та любові, не мають бажання бути разом, спільне господарство та шлюбно-сімейні відносини припинені з травня 2017 року.

На підставі викладеного, позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, у звязку з чим просить суд шлюб розірвати.

Також позивач зазначила, що їх спільні діти мешкають разом з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає, у звязку з чим позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на неповнолітнього сина.

Крім того позивачка зазначила, що повнолітня їх спільна дочка на цей час продовжує навчання, оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання її навчання не надає, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на повнолітню дочку на період її навчання.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06.12.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаного позову та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання.

11.04.2018 року судом було ухвалено закінчити проведення підготовчого судового засідання та призначено справу досудового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позовних вимог в частині заявленого до стягнення розміру аліментів, посилаючись на те, що на його утримання перебувають батьки, які мають інвалідність та не працюють. В подальшому в судових дебатах відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 визнав в повному обємі та не заперечував проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 07 вересня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, актовий запис № 899 від 07 вересня 1996 року.

За час шлюбу сторони мають спільних дітей: повнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, та малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Сторонами по справі не оспорювався факт того, що діти сторін по справі мешкають разом з матірю ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сімї.

Добровільність шлюбу одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сімю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.

У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, сторони припинили подружні стосунки з травня 2017 року, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов ОСОБА_1 в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При викладених обставинах, суд, з урахуванням визнання відповідачем розміру заявлених аліментів до стягнення, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на малолітнього сина підлягає задоволенню, та вважає законним і справедливим стягнення з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів на малолітнього сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду 21 листопада 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 06.08.2024 року.

Як вже було встановлено судом, сторони по справі мають спільну повнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка мешкає разом з матірю - ОСОБА_1, що сторонами по справі в судовому засідання не оспорювалось.

Відповідно до довідки виданої Християнським гуманітарно-економічним відкритим Університетом від 08 листопада 2017 року за №4933 вбачається, що ОСОБА_1 є студенткою ІІІ курсу факультету романо-германської філології Християнського гуманітарно-економічного відкритого університету, навчається на денній формі навчання, з 01 вересня 2016 року по 01 липня 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ч.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У відповідності до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, з урахуванням визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів на повнолітню дочку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та слід стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що продовжує навчання, у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, з моменту звернення до суду 21 листопада 2017 року та до закінчення нею навчання - 31.01.2020 року, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_5 двадцяти трьох років 05.10.2021 року.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про розірвання шлюбу у розмірі 640 гривень 00 копійок, а також стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір за подання позивачем позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів в сумі 640 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 77, 81, 141, 206, 263-265, 352, 354 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 113, 180, 182, 199, 200 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце мешкання: 65037, Одеська область, с. Лиманка (Мізікевича), ж/м Чорноморка, АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: 65104, м. Одеса, пр. Академіка Глушка, 24, корп. «Б», кв. 131) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Кравченко) ОСОБА_6 та ОСОБА_3, зареєстрований 07 вересня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, актовий запис № 899 від 07 вересня 1996 року.

Шлюб між ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Кравченко) ОСОБА_6 та ОСОБА_3, вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Позивачеві ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Кравченко) ОСОБА_6 залишити прізвище «Мазанко».

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 Михайловтича, ІНФОРМАЦІЯ_6, у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 06 серпня 2024 року.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на повнолітню дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що продовжує навчання, у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 21 листопада 2017 року та до закінчення нею навчання 31 січня 2020 року, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_5 двадцяти трьох років 05 жовтня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.