Справа № 182/6296/18
Провадження № 2/0182/3147/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.11.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Рунчевої О.В.

секретаря - Нагаєвої Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «База спеціального медичного постачання» Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 23 серпня 2018 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його наступним.

З 19 березня 1987 року по 26 липня 2018 року вона працювала на посаді завідуючої складу № 1052 Комунального закладу «База спеціального медичного постачання» Дніпропетровської обласної ради».

Наказом № 189 від 26 липня 2018 року її звільнено за прогул без поважних причини та зазначено, що за результатами службового розслідування 26 червня 2018 року та 27 червня 2018 року вважати прогулом.

Вважає зазначений наказ незаконним з наступних підстав.

Останні три роки керівництво відповідача висловлювало до неї необґрунтовані претензії, звинувачення, що свідчило про упереджене ставлення до неї та намагання звільнити її з займаної посади.

26 та 27 червня 2018 року вона для виконання покладених на неї обовязків відлучалася за територію складу № 1052 у звязку з робочою необхідністю, про що керівництво було проінформовано та дало згоду.

02 липня 2018 року нею було складено пояснювальну записку та детально розписано, де вона була 26 та 27 червня 2018 року.

Так, 26 червня 2018 року вона витратила півтори години, щоб дійти до магазину «Новий мир» в якому витратила близько 40 хв. та замовила автомобіль для перевезення купленого товару (вапно, цемент та пісок) до складу № 1052. Автомобіль звільнявся лише після 17-00 год., тому вона до цього часу була ще на двох складах, де продається цегла б/у, до яких вона також добиралася пішки.

Куплений товар від магазину «Новий мир» до складу № 1052 вона завезла на автомобілі НОМЕР_1 приблизно о 17-30 год., що підтверджується пояснювальною запискою сторожа ОСОБА_2

Товар у кількості 13 мішків вони з водієм та сторожем ОСОБА_2 розвантажували до 17-45 год. Робоче місце у той день вона покинула о 18-30 год.

27 червня 2018 року на виконання вказівки економіста ОСОБА_3 вона подавала заявку на проведення актів звірки у Акціонерному товаристві «ДТЕК Дніпровські електромережі» та Комунальному підприємстві «Нікопольводоканал». Вищевказані акти звірки вона отримала 02 липня 2018 року.

Довідкою від 27 червня 2018 року Нікопольський ЦОК «Дніпровські електромережі» підтвердив, що вона 27 червня 2018 року замовляла акти звірок витрат електроенергії станом на 01 липня та 02 липня 2018 року їх отримала.

Зазначає, що належні та допустимі докази її прогулу 26 червня та 27 червня 2018 року відсутні.

Про результати проведення службового розслідування відносно неї вона дізналася 26 липня 2018 року у день її звільнення.

Оскільки її було звільнено незаконно, вважає що з 26 липня 2018 року по день предявлення позову 23 серпня 2018 року вона перебувала у вимушеному прогулі. За цей час відповідач повинен їй виплатити суму 3 702, 15 грн. Також їй відповідач повинен виплатити невиплачену заробітну плату у сумі 389 грн. 70 коп. за 26 та 27 червня 2018 року.

Також вважає, що незаконними діями відповідача їй нанесено мольну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях, втрати душевного спокою, постійному роздратуванні, які вона повязує з її незаконним звільненням та постійним стресом, моральним перевантаженням через надумані керівництвом факти порушення. Вона зазначає, що відповідач створив нестерпимі умови праці та принизив її честь та гідність, позбавив права на працю та можливість заробляти. Моральну шкоду вона оцінює в 10 000 грн.

На підставі викладеного, просить суд:

- визнати незаконним наказ Комунального закладу «База спеціального медичного постачання» Дніпропетровської обласної ради» № 189 від 26 липня 2018 року «Про звільнення за прогул без поважних причин « незаконним та поновити її на посаді завідуючої складу № 1052 Комунального закладу «База спеціального медичного постачання» Дніпропетровської обласної ради»;

- зобовязати відповідача виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3 702,15 грн., невиплачену заробітну плату у розмірі 389 грн. 70 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Також просила судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою про відкриття провадження від 28.08.2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

20 вересня 2018 року на адресу суду надійшов відзив керівника Комунального закладу «База спеціального медичного постачання» Дніпропетровської обласної ради», ОСОБА_4 з додатками (а. с. 33-92), згідно якого він просить відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на наступне.

26 червня 2016 року заступником директора ОСОБА_5 встановлено відсутність ОСОБА_1 на робочому місці. Остання не попереджала про свою відсутність, була відсутня на робочому місці до кінця робочого дня без повідомлення будь-кого про поважність причин. Було складено відповідний акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці та надані співробітниками складу пояснювальні записки.

Наступного дня позивач також не зявилася на роботі, причини своєї відсутності не повідомила. Було складено відповідний акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці та надані співробітниками складу пояснювальні записки.

02 липня 2018 року ОСОБА_5 на імя в.о. директора ОСОБА_4 було написано доповідну для прийняття подальших дій щодо дисциплінарного порушення з боку позивача.

Наказом № 160/а від 02 липня 2018 року було призначене службове розслідування, проінформовано про це позивача та відібрано від неї пояснення про відсутність на роботі два повних дні.

Відповідач зазначає, що позивач закуповувала та розвантажувала будівельні матеріали 26 червня 2018 року для власних потреб ФОП ОСОБА_6 де нібито 26 червня 2018 року закуповувала будівельний матеріал позивач для підприємтсва, надав товарно-транспортну накладну від 30 червня 2018 року, яка підтвердила фактичну дату поставки будівельних матеріалів.

Факт перебування позивача на двох будівельних складах до 17 год. 26 червня 2018 року нічим не підтверджений.

Зазначають, що твердження позивача про її перебування 27 червня 2018 року в Акціонерному товаристві «ДТЕК Дніпровські електромережі» та Комунальному підприємстві «Нікопольводоканал» для подачі заявки на акти звірки взаєморозрахунків за вказівкою економіста ОСОБА_3 нічим не підтверджені.

Згідно пояснювальної записки від 27 червня 2018 року ОСОБА_3, акти звірки взаєморозрахунків доцільно вимагати не раніше 02 липня 2018 року, так як поточні проплати ще тривають і кошти на рахунках відображаються з часом. Крім того, в офіціальній відповіді Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» від 24 липня 2018 року зазначено, що 27 червня 2018 року звернень з боку ОСОБА_1 зареєстровано не було. З офіційної відповіді Комунального підприємстві «Нікопольводоканал» від 24 липня 2017 року вбачається, що на протязі дня 27 червня 2018 року позивач з приводу ОСОБА_2 звірки взаєморозрахунків особисто не зверталася, звернення в телефонному режимі також не надходили. 02 липня 2018 року в каб. № 102 ОСОБА_7 був наданий ОСОБА_2 звірки взаєморозрахунків станом на 01 липня 2018 року.

Щодо вимог позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати за 26 та 27 червня 2018 року зазначають, що заробітна плата за червень 2018 року усім співробітникам була нарахована та виплачена 25 червня 2018 року, що унеможливлює невиплату за прогули, так як про це ще взагалі не було відомо.

З ОСОБА_2 № 1 про результати проведення службового розслідування від 24 липня 2018 року позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис та відсутні будь-які записи щодо заперечень та незгоди.

Також зазначають, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки жодні законні права позивача порушені не були.

25 вересня 2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 (а.с. 94-97), згідно якого вона підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити. Зазначила, що інформація у пояснювальних, службових записках неналежною та недостовірною, оскільки систематично стосовно неї та фактів, що не мали місця, писалися доповідні та службові записки. Також зазначила, що поставка товару відбулася у зазначену нею дату, а саме 26 червня 2018 року, надані відповідачем письмові докази є сумнівними.

Також, в обґрунтування вимог зазначила, що відповідач систематично, довгий час, починаючи з грудня 2017 року до дня звільнення постійно завдавав їй моральні страждання, вона знаходилася під постійним тиском, тому є всі підстави для відшкодування їй моральної шкоди.

Крім того, у матеріалах справи наявні заперечення керівника Комунального закладу «База спеціального медичного постачання» Дніпропетровської обласної ради», ОСОБА_4 з додатками (а. с. 99-111).

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 19 березня 1987 року по 26 липня 2018 року позивач працювала на посаді завідувача складом № 1052 Комунального закладу «База спеціального медичного постачання» Дніпропетровської обласної ради» (а.с. 84-85, а.с. 88).

Наказом № 189 від 26 липня 2018 ОСОБА_1 звільнено з займає мої посади у звязку з прогулом без поважних причини за п. 4 ст. 40 КЗпП України з 26 липня 2018 року, бухгалтерію бази зобовязано провести з позивачем повний фінансовий розрахунок, відповідно до чинного законодавства.

У вказаному наказі зазначено, що в процесі роботи було виявлено факт самовільної відсутності без попередження на робочому місці 26 червня 2018 року з 08-00 год. до 16-30 год. та 27 червня 2018 року з 08-00 год. до 15-30 год. За результатами службового розслідування (ОСОБА_2 № 1. за результатами службового розслідування від 24 липня 2018 року) 26 червня 2018 року та 27 червня 2018 року вважати прогулом.

У наказі мається відмітка про ознайомлення з наказом ОСОБА_1 під підпис 26 липня 2018 року (а.с. 85).

Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору тощо.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

За правилами ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно зі ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

За ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до розяснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Крім того, як розяснено у п. 24 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом, щоб унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обовязок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є зясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ст. 76 ЦПК України.

Судом встановлено, що 26 червня 2018 року складено ОСОБА_2 № 1 про встановлення факту відсутності на робочому місці впродовж робочого дня з 08-00 до 16-30 завідуючого складом ОСОБА_1 з невідомих причин. 27 червня 2018 року складено ОСОБА_2 № 3 про встановлення факту відсутності на робочому місці впродовж робочого дня з 08-00 до 15-30 завідуючого складом ОСОБА_1 з невідомих причин. (а.с. 44-47).

Акт № 1 підписано завідуючого відділом ОСОБА_7, завідуючого відділом ОСОБА_8.Я. та мається примітка, що водій ОСОБА_9 від підпису відмовився, пояснювальна надається (а.с. 44).

Акт № 3 підписаний завідуючим відділом ОСОБА_7, завідуючим відділом ОСОБА_8, сторожом ОСОБА_10 та мається примітка, що водій ОСОБА_9 від підпису відмовився, пояснювальна надається (а.с. 46).

Згідно пояснювальної ОСОБА_9 від 27 червня 2018 року, що мається у матеріалах справи, він відмовився підписувати акти про відсутність ОСОБА_11 на роботі 26 червня та 27 червня 2018 року у звязку з тим, що вона його керівник (а.с. 65).

26 червня 2018 року завідуючими відділом складу № 1052 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на імя в. о. директора ОСОБА_5 складено пояснювальні про відсутність позивача на робочому місці впродовж всього робочого дня (а.с. 52-53).

27 червня 2018 року завідуючими відділом складу № 1052 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на імя В. о. директора ОСОБА_5 складено доповідну про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці повних два дні (а.с. 54).

02 липня 2018 року заступником директора ОСОБА_5 на імя директора ОСОБА_4 складено доповідну про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці повних два дні (а.с. 51).

Судом встановлено, що на підставі наказу в.о. директора Комунального закладу «База спеціального медичного постачання» Дніпропетровської обласної ради» О .А. ОСОБА_4 № 160/а від 02 липня 2018 року була призначена комісія, якою було проведено службове розслідування зясування причин відсутності завідувача складом № 1052 ОСОБА_1 на роботі 26 та 27 червня 2018 року впродовж дня (а.с.76).

Результати службового розслідування щодо зясування причин відсутності завідувача складом № 1052 ОСОБА_1 на роботі 26 та 27 червня 2018 року відображені в ОСОБА_2 № 1 від 24 липня 2018 року. Згідно вказаного акту, 26 червня 2018 року та 27 червня 2018 року слід вважати прогулом. З актом від 24 липня 2018 року позивач була ознайомлена, про що свідчить її власний підпис під текстом. (а.с. 82-83).

При дослідженні судом ОСОБА_2 службового розслідування № 1 від 24 липня 2018 року та його матеріалів встановлено наступне.

В матеріалах справи наявні письмові пояснення позивача ОСОБА_1 про її місцезнаходження 26 червня та 27 червня 2018 року (а.с. 50).

В матеріалах справи наявна пояснювальна економіста ОСОБА_3 від 27 червня 2018 року, згідно якої ОСОБА_1 у телефонному режимі було викладено прохання взяти акти звірки станом на 01 липня 2018 року та рекомендовано йти з 02 липня 2018 року, щоб не було розбіжностей в бухгалтерському обліку (а.с. 55).

Крім того, в матеріалах справи наявна пояснювальна сторожа складу ОСОБА_12 від 09 липня 2018 року, згідно якої позивача на протязі всього робочого дня 27 червня 2018 року не було. (а.с. 56).

Згідно договору № 8 від 18 червня 2018 року та додатку до нього, Комунальний заклад «База спеціального медичного постачання» Дніпропетровської обласної ради» та ФОП ОСОБА_6 уклали договір про купівлю будівельних матеріалів на суму 602 грн., без ПДВ (а.с. 58-59). Також 18 червня 2018 року на визначений у договорі № 8 будівельний матеріал виписана видаткова накладна № ОК0015817 на суму 602 грн. за підписом ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с. 57).

На офіційний запит відповідача щодо поставки товару (цементу, вапна та піску) за договором № 8 від 18 червня 2018 року на суму 602,00 грн. постачальник ФОП ОСОБА_6 надав товарно-транспортну накладну від 30 червня 2018 року до видаткової накладної № ОК0015817 від 18 червня 2018 року, яка підтверджує фактичну дату доставки будівельних матеріалів на суму 602 грн. (а.с. 61,79).

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення узгоджених з керівництвом відповідача та ФОП ОСОБА_6 закупівель будівельних матеріалів та їх доставки до складу № 1052 матеріали справи не містять.

Доказів на підтвердження знаходження позивача 26 червня 2018 року ще на двох будівельних складах до 17-00 год. матеріали справи також не містять.

Згідно бухгалтерської довідки № 268/1 від 06 вересня 2018 року за підписом головного бухгалтера Комунального закладу «База спеціального медичного постачання» Дніпропетровської обласної ради», ОСОБА_13, ніяких видаткових накладних ВН № ОК0019530 від 25 червня 2018 року та ВН № ОК0019300 від 26 червня 2018 року не надходило. В бухгалтерському обліку доставка не обліковується. Також проінформовано, що іншого відвантаження та замовляння будівельних матеріалів крім договору № 8 від 18 червня 2018 року, за період з 18 червня 2018 року по 30 червня 2018 року не було (а.с. 62).

Згідно пояснень В. о. начальника Комунального підприємства «Нікопольводоканал» ОСОБА_14 від 23 липня 2018 року на письмове звернення В.о. директора Комунального закладу «База спеціального медичного постачання» ДОР ОСОБА_4 О А., щомісячно Комунальне підприємство «Нікопольводоканал» виписує і надає ОСОБА_12 звірки взаєморозрахунків разом з рахунком за отримані послуги водопостачання на початку місяця. Або, в окремих випадках, виписує на запит в телефонному режимі. 02 липня 2018 року у каб. 102 ОСОБА_7 був наданий ОСОБА_12 звірки взаєморозрахунків станом на 01 липня 2018 року. 27 червня 2018 року на протязі дня ОСОБА_1 не зверталася, звернення у телефонному режимі також не надходили (а.с. 48,71).

Згідно листа В. о. начальника Нікопольського ЦОК Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», ОСОБА_15 щодо надання інформації про порядок отримання актів звіряння взаєморозрахунків від 24 липня 2018 року на звернення від 05 липня 2018 року, повідомлено про те, що 27 червня 2018 року звернень з боку ОСОБА_1 зареєстровано не було (а.с. 49,72).

У звязку з вищезазначеним, доводи позивача в обґрунтування позову про поважні причини відсутності на робочому місці 26 та 27 червня 2018 року спростовуються дослідженими доказами.

Суд критично оцінює надану позивачем довідку Нікопольського ЦОК «Дніпровські електромережі» від 27 червня 2018 року в обґрунтування своїх позовних вимог та не може вважати її належним доказом, оскільки вона складена від 27 червня 2018 року та надає інформацію, що позивач отримала акти звірки 02 липня 2018 року, тобто інформує про дату, яка ще не настала. Крім того, вказана довідка не місить інформації про уповноважену особу, яка її підписувала (а.с. 13).

Таким чином, будь-яких належних та допустимих доказів тому, що її відсутність на роботі з 08-00 год. до 16-30 год. 26 червня 2018 року та з 08-00 год. до 15-30 год. 27 червня 2018 року була повязана з поважними причинами, позивачем суду не надано.

Крім того, доказів щодо неупередженого ставлення, необґрунтованих претензій, звинувачень до позивача з боку відповідача матеріали справи також не містять.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач довів достовірними та достатніми доказами правомірність своїх дій щодо звільнення позивачки за прогул без поважних причин, а позивач, навпаки, не довела жодним доказом, що її відсутність у спірні дні на роботі викликана поважними причинами та виконанням покладених на неї обовязків.

Згідно ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи вимоги законодавства та встановлені судом факти та обставини, слідує, що звільнення позивача є законним, а отже, вимоги про визнання наказу відповідача № 189 від 26 липня 2018 року, про поновлення позивачки на роботі на посаді завідуючої складу № 1052 Комунального закладу «База спеціального медичного постачання»Дніпропетровської обласної ради» та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягненн заробітної плати за 26 червня та 27 червня 2018 року є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Оскільки судом не встановлено порушень трудових прав позивача, підстави для компенсації моральної шкоди відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заробітної плати та моральної шкоди у повному обсязі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 147, 148, 149, 235, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального закладу «База спеціального медичного постачання» Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати та моральної шкоди- відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: ОСОБА_16