ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 638/6080/15-ц

провадження № 22ц/818/1202/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач - ПАТ «Альфа - Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

3-я особа - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, постановлене 15 липня 2015 року, у складі судді Аркатової К.В., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 490075644 від 06.06.2008 року, сума якої складає 3543657,58 грн. та вирішити питання щодо судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 06.06.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 490075644, на підставі якого останньому банком наданий кредит у сумі 19801,98 доларів США, зі сплатою 14,5% річних, строком повернення до 06.06.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 06.06.2008 року, між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 490075644-П від 06.06.2008 року, відповідно до якого відповідач, як поручитель, поручилася за виконання боржником обов'язків, які виникли на підставі договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Взятих на себе зобов'язань ОСОБА_2 не виконує, у зв'язку з чим, станом на 26.02.2015 року виникла заборгованість у розмірі 3543657,58 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа - Банк» заборгованість за кредитним договором № 490075644 від 06.06.2008 року у розмірі 3543657,58 грн. (три мільйона п'ятсот сорок три тисячі шістсот п'ятдесят сім гривень п'ятдесят вісім копійок) та судовий збір у розмірі 3654 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.07.2015 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основаного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Звертає увагу на те, що кінцевий термін погашення кредиту для третьої особи був встановлений до 06.06.2013 року, тому позивач мав право заявити вимоги до поручителя протягом шести місяців з цієї дати, а саме до 07.12.2013 року. Крім того, надав свої заперечення стосовно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.07.2018 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, а саме вказує на те, що суд першої інстанції під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення поверхнево поставився до доказів, на які посилався відповідач.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», яке в подальшому перейменоване у ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 490075644, на підставі якого останньому банком наданий кредит у сумі 19801,98 доларів США, зі сплатою 14,5 % річних та строком повернення кредиту до 06.06.2013 року.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

За загальними правилами, що випливають з положень ст. ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625, ЦК України, цивільні права та обов'язки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобов'язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов'язання, стягнення неустойки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т.ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки.

Позивач наполягає на тому, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань по кредитному договору, станом на 26 лютого 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором № 490075644 від 06.06.2008 року у розмірі 3543657,58 грн, яка складається з суми заборгованості за кредитом - 18684,98 доларів США, що за курсом НБУ на 26.02.2015 року складає 560739,52 грн.; заборгованості по відсоткам в сумі 6708,97 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 201337,36 грн.; пені у сумі 92687,92 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 2781580,70 грн.

Для забезпечення належного виконання позичальником - ОСОБА_2 зобов'язань по кредитному договору 06.06.2008 року, між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 490075644-П від 06.06.2008 року, за яким поручитель ОСОБА_1, як поручитель поручилася за виконання боржником обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель-відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов'язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Кінцевий термін погашення кредиту був встановлений договорами - до 06.06.2013 року, а позивач звернувся до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості, згідно вхідного штампу канцелярії Дзержинського районного суду м. Харкова лише 15.04.2015 року, тобто з пропуском передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку.

Виходячи з того, що кредитором протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явлена вимога до поручителя - порука ОСОБА_1 в силу ст.559 ч.4 ЦК України вважається припиненою.

Отже позовні вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» та стягнення суми заборгованості з ОСОБА_1

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, постановлене 15 липня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна