АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/110/17Головуючий у 1-й інстанції Олещук Б.Т.
Провадження № 22-ц/789/310/18 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу №598/110/17 за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року, ухваленого суддею Олещук Б.Т., у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 21 травня 2008 року відповідач отримав від ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", грошові кошти у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з умовами договору ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредит та відсотки в порядку і в терміни, встановлені договором, однак не виконує взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 34099,42 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах позовної давності, оскільки строк дії перевипущеної картки відповідача встановлений до 31.05.2015 року, а додаткової картки мініформату до картки "Універсальна" - до 31.03.2016 року.

Сторони в судове засідання не з'явилися хоч належним чином повідомлені про час і місце судового засідання.

Згідно відстеження пересилання поштового відправлення від 24 квітня 2018 року, поштове відправлення за номером 471 вручено за довіреністю ПАТ "ПриватБанк" 19 квітня 2018 року.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їхній відсутності.

Перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правових підстав для задоволення позовних вимог не має.

З таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір, який складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою.

Згідно з цим договором відповідач отримав кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Будь-яка інформація про термін дії отриманої ОСОБА_1 картки та відомості про продовження строку дії виданої відповідачу карти відсутні. Також суду не надані оригінал кредитного договору б/н від 21.05.2008 р., заява ОСОБА_1 на отримання кредиту, пам'ятка клієнта, яка є складовою укладеного договору про надання банківських послуг, довідка про умови кредитування та рішення банку, яким встановлено кредитний ліміт на кредитну картку, якщо таке рішення приймалось банком.

Пунктом 4.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунку клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п.5.6. Правил користування платіжною карткою (далі - Правила), боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в Банку, в тому числі з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

За несвоєчасне виконання боргових обов'язків (використання простроченого кредиту та овердрафту) власник картки сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються тарифами (п. 5.5.1 Правил).

У п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що позичальник зобов'язується здійснювати погашення кредиту та відсотків за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21 травня 2008 року, станом на 31 грудня 2016 року відповідач має загальну заборгованість у розмірі 34 099,42 гривень , яка складається з:

- 1243,09 гривень заборгованість за кредитом;26835,19 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом;

4159,26 - заборгованість за пенею та комісією;

250 гривень штраф (фіксована частина);

- 1611,88 гривень штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно доданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку за кредитним договором з січня 2013 року позивачу було відомо про порушення зі сторони відповідача взятих на себе зобов'язань.

Отже, з січня 2013 року позивачу було відомо про порушення зі сторони відповідача взятих на себе зобов'язань та виникло право на звернення з позовом до суду, однак у період з січня 2013 року по 30 січня 2017 року банком не пред'являлося вимог про стягнення боргу з ОСОБА_1

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заперечення проти позову, в якому просив застосувати строк позовної давності (а.с.31-32).

Банк звернувся до суду з позовом по даній цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором 30 січня 2017 року.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 6-154 цс15 від 30 вересня 2015 року.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов подано з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Крім того, апеляційний суд вважає безпідставними наведені в апеляційній скарзі твердження представника банку про автоматичне неодноразове продовження дії картки, оскільки автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, а тому продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-14 цс 14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 22 жовтня 2014 року №6-127, від 12 листопада 2014 року №6-167цс14.

Крім того, банком не подано суду належних доказів про те, що відповідач отримав дві нові картки та який строк дії нових карток.

Довідка ПАТ КБ «Приватбанк» № 30.1.0.0/2-20170120/312 від 28 березня 2017 року про те, що ОСОБА_1 отримав картки № НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3, остання з яких має термін дії до останнього дня березня 2016 року, не є належним доказом на підтвердження зазначених обставин, оскільки не містить відомостей ні про дати перевипуску зазначених карток, ні підтвердження про фактичне їх отримання відповідачем.

Колегія суддів вважає, що твердження представника апелянта про те, що строк позовної давності у зв'язку з проплатою відповідачем заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2014 року перервався є необґрунтованими з наступних підстав.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як слідує із матеріалів справи, жодного доказу того, що саме боржник ОСОБА_1 здійснював таку проплату банком не надано.

Більше того, з 03.01.2013 р. по 22.04.2016 р. ОСОБА_1 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби, що стверджується копією довідки про звільнення серії НОМЕР_4 (а.с. 124).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі за № 6-1457цс16.

Подана банком виписка по карті, без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження, щодо здійснення платежу за кредитом від 12.06.2014 року особисто ОСОБА_1 чи уповноваженою ним особою не може братись до уваги.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в позові, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча Г.М. Шевчук

Судді: З.Є. Ткач

О.Я. Міщій