Провадження №2/155/624/18
Справа №155/815/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 листопада 2018 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді - Адамчук Г.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ревуцької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду із позовом до відповідача, ОСОБА_2, про визнання останньої такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3

Позов мотивований тим, що позивач, ОСОБА_1, та її мама ОСОБА_3, тобто третя особа на стороні позивача, є власниками житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1, в якому зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 Вказуючи, що відповідачка є їхньою родичкою, фактично не проживає в будинку з 2013 року, інтересу до житла не проявляє, оскільки проживає за межами України, не здійснює витрат на його утримання, у добровільному порядку не бажає знятися із реєстрації, що є перешкодою в подальшому оформленні субсидії, просила визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позивач, ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просила його задовольнити, а справу розглядати за її відсутності.

Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомляв, заяви про розгляд справи у його відсутність не подавав.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просила його задовольнити, а справу розглядати за її відсутності.

За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

За змістом ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних особистих немайнових або майнових прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном і власник реалізовує це право на власний розсуд.

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вказані положення цілком узгоджуються із вимогами ст.150 ЖК УРСР та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Аналіз наведених вище норм цивільного і житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення осіб, які порушують його право власності, права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст.ст.64, 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть спільне господарство.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1, та третя особа на стороні позивача, ОСОБА_3, є співвласниками житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом та витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7-12).

Відповідач, ОСОБА_2, правомірно вселилися у належний позивачу житловий будинок, як член його сім'ї, постійно проживала та вела спільне господарство з нею та іншими членами сім'ї, що підтверджується довідкою Галичанської сільської ради Горохівського району Волинської області №402 від 21 травня 2018 року.

Актами обстеження матеріально-побутових умов від 18 вересня 2017 року, від 21 травня 2018 року та від 05 вересня 2018 року стверджується, що відповідач, ОСОБА_2, зареєстрована в належному позивачу житловому буднику, однак не проживає в ньому протягом п'яти років, проживає в Республіці Італія.

Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратила інтерес до житла, в якому зареєстроване її місце проживання, оскільки більше 5 років у ньому фактично не проживає, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому вона втратила право користування даним житловим приміщенням.

Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні будинком та проживанні в ньому, про поважність причин його відсутності більше двох років, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Як роз'яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року, з послідуючими змінами та доповненнями, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причину відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності: перебування у відрядженні у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо, суд може продовжити пропущений строк.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст.405 ЦК).

При цьому суд наголошує на те, що відповідно до роз'яснень, що містяться у п.39 Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справа про захист право власності та інших речових прав» в якому зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч.1 ст.405 ЦК), таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.

Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідачку ОСОБА_2, такою, що втратила право на користування житлом - житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), отже, відповідачі підлягають зняттю з реєстраційного обліку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст.64, 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст.16, 317, 319, 391, 405 ЦК України та п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року, п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий /підпис/

Згідно з оригіналом

Голова Горохівського районного суду Адамчук Г.М.