ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/290/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді Гринчука Р. С.,

суддів: Грох Л. М., Костенко А. М.,

розглянула без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2018 року, постановлену суддею Мазурок О.В., за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила :

У червні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом, у якому просило в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 звернути стягнення за договорами іпотеки на передане в іпотеку майно шляхом продажу предметів іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.06.2018 року позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» було залишено без руху та надано строк (протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали) для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.09.2018 року позовну заяву було повернуто позивачу в зв'язку з невиконанням ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, на неповне з'ясування судом всіх обставин у справі, просило скасувати ухвалу судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.09.2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що розмір судового збору повинен розраховуватися за ставками, встановленими для позовів майнового характеру. На думку апелянта, при зверненні до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки судовий збір має сплачуватись за ставкою 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою. Крім того, апелянт зазначив, що копію оскаржуваної ухвали він не отримав, а дізнався про її зміст з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 20.06.2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06.10.2011 року у справі №2-2218/6165/11 на користь банку було стягнуто 746 362, 85 грн. Натомість ціна теперішнього позову складає 2138770,82 грн., а тому позивачу необхідно додатково сплатити судовий збір, виходячи із суми, що не стягнута попереднім рішенням суду, а саме - 1 392 407, 97 грн. за ставками, встановленими законом для позовних заяв майнового характеру.

Оскільки станом на постановлення оскаржуваної ухвали від 11.09.2018 року недоліки позивач не усунув, хоча представник заявника отримав копію ухвали про залишення заяви без руху 02.08.2018 року, що підтверджується розпискою, тому суд прийшов до висновку про необхідність визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу.

Повертаючи позовну заяву ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана з порушенням вимог п. 4 ст. 177 ЦПК України, а саме, не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Висновки суду першої інстанції є помилковими з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Хмельницьким міськрайонним судом 06.10.2011 року було ухвалено рішення у справі 2-2218/6165/11 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008 року в розмірі 746362 грн. 85 коп., а також судових витрат.

Звертаючись з позовом у червні 2018 року, ПАТ «Дельта Банк» зазначив ціну позову у розмірі 2 138 770 грн. 82 коп. та просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 28.03.2008 року, оплативши позовну заяву судовим збором у розмірі 1 762 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо).

Пунктом 15.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що для з'ясування питання про те, які вимоги відносяться до майнових, а які - до немайнових, суди повинні також враховувати роз'яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин».

Згідно пункту 15.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. За подання до суду таких заяв сплачується судовий збір згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

Як було встановлено, вимога про виконання основного зобов'язання вже була вирішена Хмельницьким міськрайонним судом шляхом ухвалення заочного рішення від 06.10.2011 року у справі 2-2218/6165/11.

Таким чином, слід зробити висновок про те, що при зверненні до суду з позовною заявою про звернення стягнення в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, судовий збір має сплачуватись в сумі 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб як за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою (підпункт 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Кожна людина має право на справедливий суд та доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У справі ЄСПЛ «Креуз проти Польщі» Суд зазначив, що правом на доступ до суду є право порушувати провадження у суді в цивільних справах, що становить лише один аспект; однак це є той аспект, який дійсно робить можливим використання подальших гарантій, закладених у пункті 1 статті 6 (Case of Kreuz v. Poland, 19.06.2001, Art. 52).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви у зв'язку із несплатою у повному розмірі судового збору.

Такий помилковий висновок суду першої інстанції не може бути підставою для позбавлення позивача права на захист порушених прав, свобод та інтересів як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З цих підстав ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: