Справа № 167/1528/17 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І.І.
Провадження № 22-ц/773/450/18 Категорія: 34 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К.А.,

учасників справи:

представника позивача-ОСОБА_2,

представника відповідача-Замлинського С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цунамі», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Цунамі» на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 19 лютого 2018 року, в с т а н о в и в:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 13 вересня 2017 року трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1, власником якого є ТзОВ «Цунамі», під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_2, який належить позивачу та перебував під його керуванням. Внаслідок вказаної ДТП було складено європротокол із зображенням схеми ДТП, зазначенням учасників пригоди та зафіксовано, що водій ОСОБА_4 визнав свою вину повністю. Позивач вказує, що при зіткненні його автомобіль отримав значні механічні ушкодження. Згідно з технічним оглядом, проведеним на СТО ФОП ОСОБА_5, було складено ремонтну калькуляцію № 1537663 від 18.09.2017 року та рахунок-фактуру СТО №СФз-135 від 26.09.2017 року, відповідно до яких вартість відновлювального ремонту пошкоджених в ДТП елементів автомобіля НОМЕР_2, та запасних частин і матеріалів становить 101301,46 грн. Однак його страхова компанія виплатила йому на ремонт автомобіля лише 50000,00 грн. страхового відшкодування, відповідно до умов укладеного договору страхування.

У зв'язку з цим просив суд стягнути з ТзОВ «Цунамі» 51301,46 грн. на відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_2, в дорожньо-транспортній пригоді, що становить різницю між витратами, необхідними для виконання робіт з повного відновлення транспортного засобу, та отриманою сумою страхового відшкодування, а також просив стягнути з роботодавця винуватця ДТП 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 09 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТзОВ «Цунамі» в користь ОСОБА_1 51 301 грн. 46 коп. майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 3000 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ТзОВ «Цунамі» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» та представник позивача в інтересах ОСОБА_1 подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, покликаючись на норми ст. 22, 1172, 1188, 1192, 1194 ЦК України щодо обов'язку роботодавця винної особи відшкодувати реальні збитки потерпілому, пов'язані із необхідністю проведення відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, в розмірі, що перевищує суму страхового відшкодування.

Згідно із нормами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що шкода позивачу завдана джерелом підвищеної небезпеки, яким на відповідній правовій підставі володіє відповідач і була завдана з вини водія ОСОБА_4, який керував вказаним транспортним засобом та перебував з відповідачем у трудових відносинах, що є підставою для стягнення з відповідача шкоди, завданої майну позивача, що підлягає стягненню.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 13 вересня 2017 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на автомобільній дорозі Е-85 Луцьк-Ковель у Рожищенському районі поблизу повороту до села Брище допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1

Матеріалами справи встановлено, що власником автомобіля НОМЕР_1, є ТОВ «Цунамі», а власником «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_1

Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_4, який свою вину у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнав повністю (а.с.10).

Учасниками даної ДТП 13 вересня 2017 року складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол).

Зазначений європротокол складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортні засоби, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

ОСОБА_1 уклав з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» договори добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №520540758.17 від 19.08.2017 року, та обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджено полісом №АМ/0619926 (а.с.14, 15-18).

13.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» (а.с.11).

Цього ж дня з участю представника страхової компанії було проведено огляд транспортного засобу і складено відповідний акт про виявлені пошкодження (а.с.12-13).

Згідно з ремонтною калькуляцією № 1537663 від 18.09.2017 року та рахунком-фактурою СТО №СФз-135 від 26.09.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкоджених в ДТП елементів автомобіля «Opel Astra», та запасних частин і матеріалів становить 101301,46 грн. (а.с.20, 21-27).

Як вбачається із платіжного доручення №10613 від 24.10.2017 року, ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на підставі зазначеної заяви та доданих документів і проведеної оцінки розміру витрат на відновлювальний ремонт здійснило виплату на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в сумі 50000,00 грн. (а.с.101).

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана, зокрема з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, завдану майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Станом на час розгляду справи, відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг від 29.12.2016 року №3471, такий ліміт складає 50000,00 гривень.

Згідно зі ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката).

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п.9.1.4.3 договору страхування виклик поліції на місце пригоди є необов'язковим у випадках, якщо учасниками ДТП є особи, що мають чинні на момент події договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та якщо сума збитку (без вирахування передбаченої договором франшизи) становить не більше 50000 грн. Якщо в подальшому збиток виявиться більше 50000 грн., страхове відшкодування розраховується як 50000 грн. за вирахуванням передбаченої договором франшизи.

Умовами договору страхування визначено, що франшиза становить 0,00 грн. (а.с.11,15).

За змістом Закону №1961-IV (стст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як передбачено ст.1194 ЦК України, у разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідальною за відшкодування решти збитків, спричинених ДТП, повинна нести його страхова компанія ПАТ СК «ПЗУ Україна», оскільки право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15 та Верховного Суду від 14.02.2018 р. у справі за №754/1114/15-ц .

У даному випадку позивач звернувся до суду з метою отримати різницю витрат, необхідних для виконання робіт з повного відновлення транспортного засобу, на власний розсуд та на законних підставах.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем належних доказів витрат на ремонт автомобіля не заслуговують на увагу суду з огляду на те, що перешкод для виплати страхової суми у страхової компанії не було, отже під сумнів наданий «рахунок-фактуру» ніхто не ставив, а тому ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» здійснила виплату у тому грошовому обсязі, який був обумовлений умовами договору.

Відносно твердження відповідача про не призначення судової автотоварознавчої експертизи апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При цьому відповідачем не звернуто увагу на те, що ст.105 ЦПК України передбачено обов'язкове призначення експертизи лише у разі заявлення клопотання обома сторонами, або за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров'я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Встановлено, що сторонами чи стороною відповідача такі клопотання не заявлялися, а суд позбавлений можливості з власної ініціативи призначати експертизу.

Доказів неможливості заявлення такого клопотання в суді першої інстанції апелянт не надав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх вимог (заперечень), застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Цунамі» залишити без задоволення.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 19 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді