АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 22-3336 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Комаревцева Л.В.

Унікальний номер № 753/17086/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль A.A., Невідомої Т.О.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації.

В позові просило суд стягнути суму страхового відшкодування з відповідача на свою користь в розмірі 9 684,67 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 19.10.2016 року в м. Києві відбулось ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням відповідача у справі та автомобіля марки "Хонда" д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

14.11.2016 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва було встановлено, що ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_3, під час руху заднім ходом не переконалась, що не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем "Хонда" д.н.з. НОМЕР_2, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 10.9 ПДР.

В результаті вчинення даного правопорушення відповідачем було завдано матеріальної шкоди власнику автомобіля марки "Хонда" д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3

Автомобіль "Хонда" д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП було застраховано, згідно договору добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №03.0032333.0001 від 30.06.2016 року в ПАТ «СК «Саламандра-Україна».

На підставі Заяви про страховий випадок, Страхового акту №0013251.10.05.16/1 від 27.10.2016 року, Рахунку №ЄІ-00000406 від 26.10.2016 року ПАТ «СК «Саламандра - Україна» здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 14 135,00 грн.

Цивільна правова відповідальність власників наземних транспортних засобів винної особи була застрахована в ПАТ "СК АХА Страхування" на підставі полісу № АІ 8734152.

Страхова компанія ПАТ «СК «Саламандра - Україна» звернулось до ПАТ «СК «АХА Страхування» з вимогою про відшкодування шкоди.

ЗгідноПолісу №АІ/8734152, діючого на момент вчинення ДТП, 15.02.2017 року ПАТ "СК "АХА Страхування" здійснила відшкодування збитку, завданого власнику автомобіля "Хонда" д.н.з. НОМЕР_2, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,61) в сумі 4 450,33 грн.

25.05.2017 року між ПАТ "СК "Саламандра-Україна" та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №01/25.05.2017 р. , відповідно до якого ПАТ "СК "Саламандра-Україна" відступило право вимоги за грошовими зобов'язаннями ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договорами страхування. На підставі чого, право вимоги по зобов'язанням від ПАТ СК «Саламандра-Україна» перейшло до ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ».

Враховуючи те, що ПАТ "СК "АХА Страхування" сплатило лише частину страхового відшкодування, ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» просило суд стягнути решту страхового відшкодування з відповідача, а саме у сумі 9 684,67 грн. (14135,00 - 4450,33), а також судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт послався на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що сума збитку завданого внаслідок ДТП, не перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, а саме тому ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що постановою суду від 14.11.2016 р. ОСОБА_1 було визнано винною особою у ДТП, а тому саме вона є належним відповідачем у справі.

Крім того апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано приписи ст. 29 Закону «Про страхування», ст.1166, 1194 ЦК України, а також не вірно кваліфіковано вид правовідносин і не застосовано приписи ст. 993 ЦК України.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ»на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

28.03.2018 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.10.2016 року о 18.30 год. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки «Фіат», д.н.з. НОМЕР_4, рухаючись по вулиці Терещенківській біля будинку № 17 у м. Києві, під час руху заднім ходом не переконалась, що не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом марки «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушила вимоги п.10.9 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно ст.124 КпАП України.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2016 року ОСОБА_1 визнано винною в скоєнні правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Транспортний засіб «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2, страхувальником якого є ОСОБА_3, застрахований в ПАТ «СК «Саламандра-Україна» на умовах договору добровільного комбінованого страхування наземного транспорту «Осаго+» № 04-1.0032333.0001 від 30.06.2016 року.

19.10.2016 р. ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «СК «Саламандра-Україна» із заявою про страховий випадок.

Страховик керуючись договором страхування визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про, що 27.10.2016 року складено страховий акт №0013251.10.16/1, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 становить 14 135,00 грн.

Згідно копії платіжного доручення №1058 від 27.10.2016 року, ПАТ «СК «Саламандра-Україна» виплатило на користь ОСОБА_2 на рахунок ФОП ОСОБА_5 страхове відшкодування у вигляді вартості ремонту автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 у сумі 14 135,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 уклала Договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8734152 від 16.10.2015 року (строк дії полісу з 21.10.2015 року по 20.10.2016 року) з ПАТ «СК «АХА Страхування», відповідно до умов якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 50 000,00 грн.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_5, застраховано ОСОБА_1 в ПАТ "СК "АХА Страхування", ПАТ "СК" Саламандра-Україна" звернулось до ПАТ "СК "АХА Страхування" з вимогою відшкодувати понесені страховою компанією витрати у сумі 14 135,00 грн.

17.02.2017 року ПАТ "СК "АХА Страхування" виплачено ПАТ "СК" Саламандра-Україна" відшкодування збитку, завданого власнику автомобіля "Хонда" д.н.з. НОМЕР_2, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,61) в сумі 4 450,33 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що сума збитку, завданого внаслідок ДТП, не перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, а тому ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі.

Колегія суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Колегією суду встановлено, що між ПАТ "СК "Саламандра-Україна" та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» 25.05.2017 року було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №01/25.05.2017, відповідно до якого ПАТ "СК "Саламандра-Україна" відступило право вимоги за грошовими зобов'язаннями ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договорами страхування. На підставі чого, право вимоги по зобов'язанням від ПАТ СК «Саламандра-Україна» перейшло до ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ».

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції не вірно кваліфікував вид правовідносин та не врахував приписи 993 ЦК України.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі.

Відповідно до існуючої судової практики та норм матеріального права страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Суд вважає, що право вимоги яке виникає в порядку та на умовах передбачених ст. 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов'язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України є деліктним зобов'язанням.

Положеннями ст. ст. 512, 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зокрема положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п .27 постанови № 4 від 01 березня 2013р., що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні, із збереженням самого зобов'язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України.

Враховуючи те, що ПАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» виплативши на користь страхувальника страхове відшкодування за договором страхування, передала регресивні вимоги ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» за договором про надання фінансових послуг факторингу, то до нього в порядку та на умовах передбачених ст.ст. 512, 514, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги до відповідача.

Так, ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування"передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правопорушення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-1У «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-1У).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-1У (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-1У).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-1У страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-1У (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується у відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Зазначені зобов'язання не виключають одне одного.

Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки право вимоги до ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» відповідно до ст. 993 ЦК перейшло у межах фактичних витрат ПАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» за відповідним договором факторингу, який ніким не оспорений і є дійсним.

Відповідно до виписки по рахунку № від 17.02.2017 року страхова компанія відповідача АТ «СК «АХА Страхування» сплатила ПАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» лише частину страхового відшкодування в розмірі 4 450 грн. 33 грн., а тому згідно з договором факторингу ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» набуло право вимоги до ОСОБА_1Б в межах недоплаченої суми її страхової компанії (14 135,00 - 4 50,33 = 9 684,67)

Враховуючи викладене, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_6, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» (код ЄДРОПУ 37686922, МФО 300647, юридична адреса: м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 14-А/22, адреса для листування: м. Київ, вул. Саксаганського, 38 Б, п/р № в АБ "Кліринговий Дім") страхове відшкодування в сумі 9 684 грн. 67 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_6, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» (код ЄДРОПУ 37686922, МФО 300647, юридична адреса: м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 14-А/22, адреса для листування: м. Київ, вул. Саксаганського, 38 Б, п/р № в АБ "Кліринговий Дім") витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль