ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1299/18 Справа № 210/2034/18 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач -ОСОБА_1

відповідачі:Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії УМГ «Харківтрансгаз»,

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровськіц області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,-

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії УМГ «Харківтрансгаз», на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 14 серпня 2018року, яке постановлено суддею Хлистуненко О.В. у м.Кривому Розі та повне судове рішення складено 21 серпня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії УМГ «Харківтрансгаз», (далі-ПАТ «Укртрансгаз»), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровськіц області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

В обґрунтування позову зазначив, що він більше 19 років пропрацював електрозварювальником ручного зварювання. Внаслідок неналежних умов праці отримав професійне захворювання. Первинним оглядом МСЕК встановлено 3 групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. При переогляді збільшено до 80 % та встановлено 2 групу інвалідності, з 01.03.2013 встановлено безстроково.

Внаслідок професійного захворювання він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування.

У зв'язку з ушкодженням здоров'я було порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, болями.

Просив суд стягнути з ПАТ «Укртрансгаз» на свою користь суму моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я у розмірі 80000,00 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб та стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на свою користь суму моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я у розмірі 80000,00 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 14 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я в розмірі 80000,00 (вісімдесят тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Укртрансгаз» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, його незаконність і необґрунтованість.

Відповідач вказує на те, що позивачем в порушення вимог ст.ст.77, 78, 80 ЦПК України не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів щодо наявності та розміру моральної шкоди, а саме не вказав в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та не надав доказів на підтвердження цьому. Зазначає, що в епікризах та виписках з медичної картки хворого, наданих позивачем не йдеться про розлад здоров'я, пов'язаний з психологічним станом потерпілого. Вказує, що у довідці МСЕК, якою встановлено 80% втрати професійної працездатності не зазначені дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнав позивач в результаті отриманого професійного захворювання.

Окрім того, відповідач вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про витребування доказів, а також провів судовий розгляд за відсутності позивача, що суперечить нормам Цивільного процесуального кодексу України, вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги ст.ст.12, 77, 80, 81, 89, 229, 265, 279 ЦПК України.

Відповідач стверджує, що неповне і не всебічне з'ясування обставин справи та не дослідження всіх доказів у їх сукупності призвело до неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Вказує, що на підприємстві відповідача створені всі умови щодо запобігання виникненню професійних захворювань, як у позивача так і всіх інших працівників, створені комісії з проведення атестації робочих місць, за результатами проведених обстежень 17.06.1998 складено Картку умов праці за професією електрогазозварник, номер робочого місця 2, в якій зазначені оцінка факторів виробничого середовища і трудового процесу, оцінка технічного та організаційного рівня, атестація робочого місця та діючи і запропоновані пільги і компенсації, яку суд не дослідив в судовому засіданні, і відповідно не надав належної оцінки. При цьому зазначає, що для електрозварників радикулопатія попереково-крижового рівня не є характерним професійним захворюванням, для вказаної професії, характерними є професійні захворювання органів зору та органів дихання, вважає, що на виникнення і розвиток хвороби позивача могли вплинути і побутові фактори. Вказує, що позивач припинив трудові відносини з відповідачем ще в серпні 2001 року, тоді, як Акт розслідування, яким були виявлені шкідливі фактори, був складений на початку 2006 року, тому він стверджує, що позивачем не надано жодних доказів про наявність шкідливих факторів на робочому місці під час роботи на підприємстві відповідача, які б призвели до виникнення у нього професійного захворювання.

Сторони не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач працював на підприємстві відповідача 1- ПАТ «Укртрансгаз» з 1988 року по 1990 рік та з 1992 року по 2001 рік, що підтверджено трудовою книжкою (а.с.21-24).

Згідно Акту розслідування професійного захворювання від 22.02.2006 причиною професійного захворювання є робота на протязі 19 років 3 місяців в умовах важкої фізичної праці. Рівень фізичних перевантажень. Перебування в вимушеній робочій позі з нахилом тулубу більше 30* - 31,5% заміни при нормативі не допускаються. Вимушені нахили тулубу 138 раз за зміну при нормі - до 100. Маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну 31 кг, (В/О «Харківтрансгаз»), 75 кг (ш.Першотравнева-1) при допустимій до 30 кг, важкість праці відноситься до 3 класу 2 ступень шкідливості (а.с. 12).

Довідкою МСЕК 20.03.2006 первинно позивачу встановлено 50% втрати працездатності та третю групу інвалідності (а.с. 9).

04.02.2013 року оглядом МСЕК ОСОБА_1 встановлено 80% втрати працездатності та другу групу інвалідності безстроково (а.с. 10).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов'язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача1, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем, зокрема і в період праці на підприємстві відповідача 1, тому ПАТ «Укртрансгаз» є винним підприємством у виникненні профзахворювання позивача та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.02.2006, що причиною професійного захворювання позивача є робота на протязі 19 років 3 місяців в умовах важкої фізичної праці. Рівень фізичних перевантажень. Перебування в вимушеній робочій позі з нахилом тулубу більше 30* - 31,5% заміни при нормативі не допускаються. Вимушені нахили тулубу 138 раз за зміну при нормі - до 100. Маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну 31 кг, (В/О «Харківтрансгаз»), 75 кг (ш.Першотравнева-1) при допустимій до 30 кг, важкість праці відноситься до 3 класу 2 ступень шкідливості (а.с. 12).

Отже в судовому засіданні був встановлений факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди у зв'язку з отриманням ним на виробництві, зокрема у відповідача 1, де він пропрацював більше 11 років в умовах шкідливих факторів професійного захворювання, у зв'язку з чим він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 80% та отримав та другу групу інвалідності безстроково, внаслідок чого він змушений звертався до медичних закладів через стійке погіршення стану здоров'я та систематично проходить курси амбулаторного лікування.

Доводи відповідача, що позивачем не надано жодних доказів про наявність шкідливих факторів на робочому місці під час його роботи на підприємстві відповідача, які б призвели до виникнення у нього професійного захворювання не можуть бути прийняти колегією суддів до уваги, оскільки судом було встановлено, що на підприємстві відповідача ОСОБА_1 пропрацював більше 11 років, що підтверджено його трудовою книжкою, а причиною його професійного захворювання, згідно акту розслідування професійного захворювання від 21.02.2006, є робота на протязі 19 років 3 місяців в умовах важкої праці, зокрема на В/О «Харківтрансгаз» (а.с.12).

При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Укртрансгаз» обов'язку виконувати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 відповідачем заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Доводи відповідача про те, що для електрозварників радикулопатія попереково-крижового рівня не є характерним професійним захворюванням, що для вказаної професії, характерними є професійні захворювання органів зору та органів дихання, що на виникнення і розвиток хвороби позивача могли вплинути і побутові фактори, колегія суддів вважає надуманими, оскільки, як неодноразово зазначалося вище, актом розслідування професійного захворювання від 21.02.2006, встановлено, що причиною виникнення у позивача професійного захворювання є робота на протязі 19 років 3 місяців в умовах важкої праці, зокрема на В/О «Харківтрансгаз». Умовами важкої праці є фізичні перевантаження, перебування в вимушеній робочій позі з нахилом тулубу більше 30* - 31,5% заміни при нормативі не допускаються, вимушені нахили тулубу 138 раз за зміну при нормі - до 100., маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну 31 кг, (В/О «Харківтрансгаз»), 75 кг (ш.Першотравнева-1) при допустимій до 30 кг, важкість праці відноситься до 3 класу 2 ступень шкідливості (а.с. 12).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч.2 ст.153, ст. 173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Таким чином, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як роз'яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач 1 є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв'язку з ушкодження здоров'я.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнає ОСОБА_1, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності позивача 80%, встановлення другої групи інвалідності безстроково, стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, яку він отримав у зв'язку із ушкодженням здоров'я, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили, вважає що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, і в цій частині відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.367, ч.1 ст.369, ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії УМГ «Харківтрансгаз» залишити без задовлення.

Рішення Дзержинського районного суду м.КривогоРогу від 14 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: