АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2175/17 Номер провадження 22-ц/786/571/18Головуючий у 1-й інстанції Чистик І. О. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.

при секрераті: Радько О.М.

за участі позивача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача - адвоката ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 січня 2018 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначала, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року шлюб між ними розірвано.

Вказувала, що діти проживають разом з нею за місцем її реєстрації; дочка ОСОБА_8 зареєстрована та проживає з нею з березня 2015 року, син ОСОБА_6 - з березня 2017 року, без реєстрації. Також зазначала, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, матеріально їх не підтримує, добровільно аліменти не сплачує, за винятком нечастого спілкування з дітьми та незначних матеріальних витрат на їх утримання.

Посилаючись на те, що відповідач, має нерегулярний, мінливий дохід від здійснюваної підприємницької діяльності та частку доходу в натурі від ведення домашнього підсобного господарства, що належить йому на праві особистої приватної власності, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі: 2 500 гривень щомісячно на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; 3 000 гривень щомісячно на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а всього 5 500 гривень щомісячно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 січня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3 000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 31 серпня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, а також ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2 500 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 31 серпня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 26 лютого 2018року стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погодившись з даними судовими рішеннями суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 оскаржив їх в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, - просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 січня 2018 року та додаткове рішення цього ж місцевого суду від 26 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі та мають спільних дітей: сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с. 6-9/.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 листопа-да 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 05 вересня 1998 року, - розірвано /а. с. 5/.

Задовольняючи позов у повному обсязі, районний суд виходив із того, що позивач довела обґрунтованість позовних вимог шляхом наведення в судовому засіданні обґрунтування розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, надання суду письмових доказів, які підтверджують розмір витрат на утримання дітей, оренду житла, а саме: довідки з місця проживання, місця навчання, фіскальних чеків на підтвердження витрат на придбання продуктів харчування та побутових речей, витрат на секції для дітей.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За нормами ч. ч. 2, 5 ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Так, згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, в порушення наведених вище норм права, належним чином не з'ясував фактичні обставини, не дав належної оцінки наявним у справі доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

При цьому суд залишив поза увагою, доводи відповідача про те, що неповнолітній син сторін - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно перебував та перебуває на реєстраційному обліку разом з ним. В силу свого віку син самостійно визначається з місцем свого проживання та певний період проживав разом з ним, потім зі своєю бабусею та незначний період - з позивачкою.

До апеляційної скарги відповідач додав письмову заяву сина - ОСОБА_6, в якій останній повідомляє, що прийняв рішення про те, що буде постійно проживати зі своїм батьком - ОСОБА_4 /а. с. 83/.

В суді апеляційної інстанції відповідач повідомив, що з січня 2018 року син постійно проживає разом з ним. Вказану обставину також підтвердила позивач.

Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

З урахуванням встановленого, позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення аліментів на її користь на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, - задоволенню не підлягають.

Окрім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо визначеного районним судом розміру аліментів, стягнутих на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки сторін - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Так, відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень на місяць, з 1 травня - 1 777 гривень, з 1 грудня - 1 860 гривень.

На час ухвалення оскаржуваного судового рішення та перегляду його в апеляційному порядку, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» визначено також в розмірі 1 860 гривень.

За нормами ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків.

За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України, в редакції, чинній на час вирішення спору, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час у справі відсутні належні докази, які б давали підстави для відступлення від рівності покладених законом на сторін зобов'язань по утриманню їх неповнолітніх дітей.

Так, матеріали справи не містять доказів як на підтвердження значних доходів відповідача, так і на підтвердження фінансової неспроможності позивача щодо утримання неповнолітньої доньки.

Отже, враховуючи, що закон визначає обов'язок обох батьків матеріально забезпечувати дитину до досягнення нею повноліття, беручи до уваги матеріальне становище як позивача, так і відповідача, перебування на утриманні останнього батьків похилого віку та неповнолітнього сина, а також зважаючи на рівність не лише прав, а й обов'язків сторін утримувати своїх неповнолітніх дітей, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 січня 2018 року та додаткового рішення цього ж суду від 26 лютого 2018 року з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_10 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_7, у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття та відмову в частині позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають розподілу між сторонами судові витрати.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 січня 2018 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2018 року - скасувати. Ухвалити по справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 31 серпня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 320 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати 480 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ Бондаревська С.М. Судді: /підписи/ Кривчун Т.О. Кузнєцова О.Ю.

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.