РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/1071/18

провадження у справі №2/0285/686/18

25 квітня 2018 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді………………..ОСОБА_1

за участю секретаря…………...ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4

про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила, з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошові сумі в розмірі 930 грн. щомісячно.

В обґрунтування позову зазначила, що їх донька, після фактичного припинення шлюбних відносин, повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість.

Сторони в судове засідання не прибули.

В письмових заявах до суду позивач просила справу розглянути без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечив.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 01.02.2018 року шлюб між сторонами було розірвано, від якого вони мають спільну доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.5-6/.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було.

Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй доньці, на момент розгляду справи не існує.

Відповідач є здоровою молодою особою 37 років; офіційно не працює; інших дітей на яких вже стягуються аліменти на своєму утриманні, а також непрацездатних батьків, не має; не достатньо приймає участі у вихованні неповнолітньої доньки ОСОБА_5 та не створює всі необхідні умови для її розвитку і життя, а відтак спроможний сплачувати аліменти на утримання дівчинки.

Обовязок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на одну матір.

Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону: від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень), потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в уточненій заяві. Така сума аліментів є реальною, відповідатиме, як інтересам дівчинки, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, та надасть змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дитини.

Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання.

Згідно ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 4, 76, 141, 258, 263-265, 268, 273 ЦПК України, статтями 141, 180, 182, 183, 185, 192 Сімейного кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 930 (дев`тсот тридцять) грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи стягнення з 29 березня 2018 року до повноліття ОСОБА_5 29 червня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л. Й. Савицька