Справа № 146/1624/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"26" квітня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання майнового права на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним майнове право в порядку успадкування за заповітом на спадкове майно, що належало його бабі ОСОБА_2, яка померла 30 січня 2017 року в с. Велика Русава Томашпільського району Вінницької області, яке складається із земельної частки (паю) в розмірі 3,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченого сертифікатом серії ВН № 0100354, даний сертифікат належний ОСОБА_3 та визнати майнове право в порядку успадкування за законом на земельну частку (пай) розміром 3,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченого сертифікатом серії ВН № 0100353, виданого на ім»я ОСОБА_4.

Даний позов обґрунтовано наступним.

30 січня 2017 року в с. Велика Русава Томашпільського району померла ОСОБА_2. ОСОБА_2 залишила після своєї смерті заповіт на ім»я позивача.

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (паю) в розмірі 3,85 в умовних кадастрових гектарах на території Олександрівської сільської ради ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0100354 виданого на ім»я ОСОБА_3 та права на земельну частку (пай ) розміром 3,85 в умовних кадастрових гектарах на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0100353 виданого Томашпільською райдержадміністрацією 27 грудня 1996 року на ім»я ОСОБА_4.

ОСОБА_3 померла 17 жовтня 2001 року, а ОСОБА_4 померла 12 грудня 2002 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були рідними сестрами, а ОСОБА_4 доводилася рідною дочкою ОСОБА_3.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився, надіславши на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позов підтримує, просить його задовольнити.

Представник Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі їх представника, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась 30 січня 2017 року в день смерті спадкодавця ОСОБА_2.

В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна.

Судом встановлено, що 30 січня 2017 року в с. Велика Русава Томашпільського району померла ОСОБА_2, 12 грудня 2002 року в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_4, 17 жовтня 2001 року в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_3 (а.с.7,8,9) .

Згідно довідки виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області № 445 від 11 грудня 2017 року, після смерті ОСОБА_5, яка померла 30 січня 2017 року залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) розміром 3, 85 в умовних кадастрових гектарах які розташовані на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області відповідно до сертифіката серії ВН № 0100354 виданого 27.12.1996 року на ім»я ОСОБА_3, яка померла 17 жовтня 2001 року та права на земельну частку (пай) розміром 3,85 в умовних кадастрових гектарах які розташовані на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області відповідно до сертифікату серії ВН № 0100353 виданого 27 грудня 19996 року на ім»я ОСОБА_4, яка померла 12 грудня 2002 року. ОСОБА_2 вказану спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прийняла, але не встигла оформити в зв"язку зі смертю. ОСОБА_2 після своєї смерті залишила заповіт на ім»я ОСОБА_1 (а.с.17).

Згідно заповіту від 28 жовтня 2003 року, посвідченого секретарем виконкому Великорусавської сільської ради ОСОБА_6, ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 все майно , де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і взагалі все те, що буде належати їй , в тім числі державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 088220 (а.с.16).

Як вбачається рішенням Томашпільського райсуду від 09 листопада 2017 року встановлено факт, що ОСОБА_2, яка померла 30 січня 2017 року в с. Велика Русава Томашпільського району Вінницької області була рідною сестрою ОСОБА_3, яка померла 17 жовтня 2001 року в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області(а.с.10-11).

Як вбачається з сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0100354 ОСОБА_3 належить право на земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності розміром 3, 85 в умовних кадастрових гектарах та як вбачається з сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ВН № 0100353 ОСОБА_4 належить паво на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності розміром 3,85 в умовних кадастрових гектарах (а.с.13).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді нотаріуса від 13 грудня 2017 року на заяву, останньому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 30 січня 2017 року у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.18).

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори спадкова справа після померлої 30 січня 2017 року ОСОБА_2 заведена за № 111/2017 року. Як вбачається з спадкової справи до Томашпільської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 , якому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,1603 гектарів на території Великорусавської сільської ради (а.с.27-32).

Як вбачається з відповіді Державного нотаріального архіву, спадкова справа на майно померлої 17 жовтня 2001 року ОСОБА_3 була розпочата та закінчена 11 червня 2002 року Томашпільською державною нотаріальною конторою. Як вбачається з спадкової справи до Томашпільської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_4, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3. Спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з права на земельну частку (пай) посвідченого сертифікатом серії ВН № 0100354 (а.с. 35-46).

Як вбачається з відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області спадкову справу на майно померлої 12 грудня 2002 року ОСОБА_4 по фонду Томашпільської державної нотаріальної контри не виявлено (а.с. 34)

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Згідно пункту 1 статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24 червня 1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), передбачений ст.549 ЦК (1540-06) шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його

пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. (Абзац перший пункту 4 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду

України N 13 ( v0013700-92) від 25.12.92 ).

Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку.

Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)».

Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджує право їх спадкоємців на земельну частку (пай), яка перейшла у спадок.

Отже, за наявності сертифіката на право на земельну частку, виданого на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4, спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності.

Відповідно до статей 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 3.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі застосуванні норми права до спірних прапвовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені

За наведених обставин за ОСОБА_1 може бути визнано в порядку спадкування право на земельний пай покійної ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову

Враховуючи те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 2008 грн. 42 копійок, йому слід повернути 50 відсотків від даної суми, тобто 1004,21 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.1222,1223, 1268 ЦК України, ст. ст. 12,13,76,78, 95,163, 354 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання майнового права на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 майнове право в порядку успадкування за заповітом на спадкове майно, що належало його бабі ОСОБА_2, яка померла 30 січня 2017 року в с. Велика Русава Томашпільського району Вінницької області, яке складається із земельної частки (паю) в розмірі 3,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0100354, виданого Томашпільською райдержадміністрацією 27 грудня 1996 року на ім»я ОСОБА_3 та земельної частки (паю) в розмірі 3,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0100353 виданого Томашпільською райдержадміністрацією 27 грудня 1996 року на ім»я ОСОБА_4.

Повернути ОСОБА_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 1004 грн.21 коп (одну тисячу чотири гривні двадцять одну копійку) сплаченого судового збору згідно квитанції Приватбанк № 0.0.913753495.1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_7