Провадження № 2/750/413/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2018 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:
судді Карапута Л.В.,
секретаря Карацюба М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків,
08.12.2017 року Чернігівська місцева прокуратура звернулась до суду в інтересах Чернігівської міської ради із позовом до відповідача про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, завдані використанням без правовстановлюючих документів земельних ділянок по вул. Гетьмана Полуботка, 13 у м. Чернігові загальною площею 0,1585 га у розмірі 236 933,42 грн.
В судове засідання представники Чернігівської місцевої прокуратури та Чернігівської міської ради подали заяву про розгляд справи без їх участі, просили позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки.
Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 246 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами Закону України «Про прокуратуру» (ст. 23) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовують в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначають орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Реалізуючи надані Законом України «Про прокуратуру» повноваження та з метою виявлення підстав для представництва інтересів держави в суді, місцевою прокуратурою вивчено стан додержання законодавства щодо своєчасного надходження до бюджету плати за використання земельних ділянок, зокрема, під об'єктами нерухомого майна. Встановлено підстави для представництва інтересів Чернігівської міської ради в суді та стягнення з ОСОБА_1 збитків (упущеної вигоди) від використання земельних ділянок, розташованих на території м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, 13, без правовстановлюючих документів.
ОСОБА_1 11.01.2016 офіційно звернулась до Чернігівської міської ради з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 0,1585 га в оренду для експлуатації нежитлової будівлі (комерційного використання) в м. Чернігові по вул. Гетьмана Полуботка, 13 та надати дозвіл на укладення договору оренди.
Рішенням 3 сесії 7 скликанім Чернігівської міської ради від 28.01.2016 ОСОБА_1 затверджено проект відведення та передано земельні ділянки, загальною площею 0,1585, в короткострокову оренду, строком до 28.01.2021 по вул. Гетьмана Полуботка, 13 для експлуатації нежитлової будівлі (комерційного використання) (землі житлової та громадської забудови), у тому числі : ділянка №1 (кадастровий номер :02:050:0474) площею 0,1517 га та ділянка №2 (кадастровий номер :02:050:0475) площею 0,0068 га.

Встановлено розмір орендної плати на рівні 4 відсотків нормативної грошової оцінки землі.

З моменту передачі ОСОБА_1 рішенням 3 сесії 7 скликання Чернігівської міської ради від 28.01.2016 земельних ділянок в оренду до 2021 року, відповідачем не вжито заходів до укладення договору оренди. Неодноразові звернення органу місцевого самоврядування до ОСОБА_1 з вимогою оформити право користування зазначеними земельними ділянками відповідно до вищевказаного рішення сесії міської ради та вимог чинного законодавства залишено поза увагою останньої.

Вказані земельні ділянки з кадастровими номерами :02:050:0474 та :02:050:0475, загальною площею 0,1585 га відносяться до земель житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним.

Водночас, ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього кодексу.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Таким чином, встановлений законодавством перехід права користування земельною ділянкою відбувається не автоматично внаслідок переходу права власності на будівлю, розташовану на ній, а вимагає відповідного переоформлення шляхом укладення договору оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Незважаючи на обов'язок відповідача оформити правовстановлюючі документи на землю починаючи з 28.01.2016, ОСОБА_1 договір оренди з Чернігівською міською радою не уклала, використання земельної ділянки здійснюється без правовстановлюючих документів.

Статтею 22 ЦК України та ст. 224 ГК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Упущена вигода, що становить предмет даного спору, це орендна плата, яку б одержала Чернігівська міська рада, якби її право не було порушено, а відповідач виконав свій обов'язок по оформленню правовстановлюючих документів на право користування вказаною вище земельною ділянкою у м. Чернігові.

Як зазначає Верховний Суд України у справі № 3-21 10гс14, за приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктом «д» ч. 1 ст. 156 ЗК України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Приписами ст. 157 ЗК України встановлено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 за № 284 з послідуючими змінами (надалі Порядок).

Так, згідно з п. 1 цього Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відшкодуванню, згідно з п. 3 Порядку підлягають, зокрема, збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

При цьому, неодержаним доходом є дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи землекористувачів, визначаються комісіями, створеними районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських рад (п. 2 Порядку).

Враховуючи зазначені норми законодавства, рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15.12.2016 № 581 створено комісію з визначення розміру збитків, заподіяних порушниками земельного законодавства власникам землі та землекористувачам (зі змінами), а також затверджено відповідне Положення, яким встановлено порядок визначення та відшкодування збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам в місті Чернігові.

Актом комісії з визначення розміру збитків, заподіяних порушниками земельного законодавства власникам землі та землекористувачам від 04.07.2017 № 4 визначено розмір збитків (неодержаного доходу), завданих використанням ОСОБА_1 земельних ділянок по вул. Гетьмана Полуботка, 13 у м. Чернігові без укладення правовстановлюючих документів за період з 28.01.2016 по 30.04.2017 у сумі 236 933,42 грн.

ОСОБА_2 № 4 засідання комісії затверджено рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради 27.07.2017 № 325. Дані документи у судовому порядку відповідачем не оскаржено, а тому нараховані збитки підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Чернігівської міської ради в примусовому порядку.

Відповідно до статей 19, 140 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Місцеве самоврядування визначено як право територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 цього Закону однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міських рад відноситься питання регулювання земельних відносин.

Згідно з п.п. 1 п. «б» ч. 1 ст. 33 зазначеного Закону, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель.

Відповідно до ч. З ст. 16 цього Закону, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земляні і природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Відповідно п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України, до доходів загального фонду бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, міст Києва та Севастополя, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать податок на майно, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться на території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до ст. 83 ЗК України, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

З вищевикладеного слідує, що місцеві ради, відповідно до закону, від імені та в інтересах територіальної громади міста повинні здійснювати контроль за надходженням коштів від використання землі у межах міста та не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування.

Право власності на землю територіальної громади захищається на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Неукладення та несвоєчасне укладення суб'єктами господарювання договорів оренди землі призводить до втрат коштів місцевого бюджету.

З аналогічних питань Верховний Суд України висловив свою позицію на користь прокурора та позивача (постанова від 14.09.2016 у справі № 6-2588цс15).

Враховуючи, що предметом позовних вимог є стягнення збитків (упущеної вигоди) внаслідок використання ОСОБА_1 земельних ділянок по вул. Гетьмана Полуботка, 13 у м. Чернігові, загальною площею 0,1585 га, без правовстановлюючих документів, вбачаються підстави для представництва у суді інтересів Чернігівської міської ради, визначені ст. 131-1 Конституції України, ст. 45 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 263, 280, 281, 284 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місцепроживання: вул. Пасічна, 62-в, гурт. м. Львів, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Чернігівської міської ради (місцезнаходження юридичної особи: м. Чернігів, вул. Магістратська, 7, ідентифікаційний код юридичної особи - 34339125) збитки у вигляді упущеної вигоди, завдані використанням без правовстановлюючих документів земельних ділянок по вул. Гетьмана Полуботка, 13 у м. Чернігові загальною площею 0,1585 га у розмірі 236 933 грн. 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Чернігівської області 1762 грн. 00 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Суддя Л.В. Карапута