Справа № 308/6062/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕ М УКРАЇНИ

12.04.2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особi:

суддi - Бедьо В.І.

з участю секретаря судового засідання - Пазяк С.М.

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в м. Ужгороді спpаву за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач взрнувся до суду з даним позовом, який обгрунтовує наступним.

19. 08. 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1146, відповідно до умов якого ОСОБА_8 передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 300300грн., які позичальник зобов'язався повернути до 16.09.2016.

19.08. 2016 року з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з договору позики від 19.08.2016р., який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, ними було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Хваста М. М. та зареєстровано в реєстрі за № 1148. Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_7 забезпечив виконання за договором позики належним йому на праві власності нерухомим майном, а саме підвальними приміщеннями, загальною площею 300,3 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та складаються з поз.: I, VIII, IX, X, XI, ХІІ, ХІІІ, XIV, XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX, XX' - XX""', VIII', XXXIV.

При посвідченні договору іпотеки нотаріусом перевірено, та відображено у п.1.2 договору іпотеки, що нерухоме майно передане ОСОБА_7 в іпотеку належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу підвальних приміщень, який

посвідчений 29.03.2013 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О. Т. за реєстраційним №730.

Пунктами 1.1 та 1.8 договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання ОСОБА_7 своїх зобов'язань за договором позики, ОСОБА_5 має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами на умовах визначених ст.4 договору іпотеки, в тому числі шляхом прийняття предмету іпотеки у власність у рахунок погашення зобов'язань за договором позики(пп.4.4.1 договору іпотеки)

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_7 зобов'язань за договором позики у встановлений строк, ОСОБА_5 21.09.2016р. вручив ОСОБА_7 письмову вимогу щодо повернення коштів з одночасним попередженням про наступне звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку її невиконання.

31 жовтня 2016 року ОСОБА_7 у присутності приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Хваста М.М. склав заяву, у якій засвідчив, що немає можливості повернути грошові кошти в сумі 300300 грн., які були отримані ним за договором позики, а тому не заперечує, щоб право власності на підвальні приміщення, загальною площею 300,3 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - НОМЕР_1, було зареєстроване за ОСОБА_5

У зв'язку з цим за ОСОБА_5 було зареєстровано право на предмет іпотеки, на вказані вище підвальні приміщення.

Позивач вказує на те, що з часу набуття у власність нерухомого майна (підвальних приміщень) у будинку АДРЕСА_1, він не має змоги вільно користуватися належним йому нерухомим майном та навіть не має змоги увійти до належних йому на приватної власності підвальних приміщень, оскільки йому перешкоджають у цьому окремі мешканці будинку АДРЕСА_1, які є відповідачами за цією позовною заявою.

Відповідачами самовільно, без наявності законних прав на належний позивачу об'єкт нерухомого майна, на вході було встановлено замок. Доказом того, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у здійсненні прав власника по відношенню до належного йому нерухомого майна є відеофіксація чергової спроби Позивача дістатися до йому підвальних приміщень 22.06.2017р, де зафіксовано, що вхід до підвального приміщення зачинений на замок, який було встановлено Відповідачами. При цьому відповідачі відмовляються самостійно зняти замок та надати позивачу доступ до належного йому нерухомого майна, мотивуючи свою відмову тим, що у приміщеннях зберігаються належні їм речі, а порядок користування підвальними приміщеннями склався протягом їх тривалого проживання у будинку.

Відтак, позивач вказує на те, що своїми діями відповідачі перешкоджають позивачу у реалізації права вільного користування нерухомим майном (підвальними приміщеннями), які належать йому на праві приватної власності та яке набуто позивачем у встановленому порядку, ніким не оспорюється та зареєстроване.

На підставі викладеного позивач просить суд зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_6 усунути перешкоди щодо користування ОСОБА_5 підвальними приміщеннями, загальною площею

300, 3кв.м., які розташовані за адресою місто АДРЕСА_1, та згадаються з поз.: І, VIII, IX, X, XI, XII, XIII, XIV, XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX,XX' - XX""', VIII', XXXIV та стягнути з відповідачів судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову та просив задовольнити з підстав, викладених у змісту позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши письмові докази, що знаходяться в матеріалах справи, встановив наступні обставини.

19.08. 2016 року з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з договору позики від 19.08.2016р., який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, ними було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Хваста М. М. та зареєстровано в реєстрі за № 1148.

Відповідно до умов вказаного договору іпотеки ОСОБА_7 забезпечив виконання за договором позики належним йому на праві власності нерухомим майном, а саме підвальними приміщеннями, загальною площею 300,3 кв.м., які розташовані за адресою: м. АДРЕСА_1, та складаються з поз.: I, VIII, IX, X, XI, ХІІ, ХІІІ, XIV, XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX, XX' - XX""', VIII', XXXIV.

31 жовтня 2016 року ОСОБА_7 у присутності приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Хваста М.М. склав заяву ( а с. 12) , у якій засвідчив, що немає можливості повернути грошові кошти в сумі 300300 грн., які були отримані ним за договором позики, а тому не заперечує, щоб право власності на підвальні приміщення, загальною площею 300,3 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - НОМЕР_1, було зареєстроване за ОСОБА_5

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право приватної власності ОСОБА_5 на вищевизначене нерухоме майно - підвальні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстроване 11. 11. 2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 32473453 від 22.11. 2016 року ОСОБА_13, Ужгородське районне комунальне підприємство (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Закарпатської області.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що з часу набуття у власність нерухомого майна (підвальних приміщень) у будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_5 не має змоги вільно користуватися належним йому нерухомим майном, не має змоги увійти до належних йому на приватної власності підвальних приміщень, оскільки йому перешкоджають у цьому окремі мешканці будинку АДРЕСА_1, які є відповідачами за цією позовною заявою.

Отже, позивач вказує на те, що своїми діями відповідачі перешкоджають позивачу у реалізації права вільного користування нерухомим майном (підвальними приміщеннями), які належать йому на праві приватної власності та яке набуто позивачем у встановленому порядку, ніким не оспорюється та зареєстроване.

Відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечили факт вчинення ними будь-яких перешкод в користуванні вказаним позивачем нерухомим майном та пояснили, що проти користування позивачем вказаними ним підвальними приміщеннями виступають мешканці багатоквартирного будинку в м.Ужгород, пл.Ш.Петефі,13 у зв'язку з тим, що оформлення права власності на вказаний об'єкт нерухомості відбулося з грубим порушенням чинного законодавства і на даний час статус такого майна є невизначеним.

З доданої до справи відповідачами копії постанови апеляційного суду Закарпатської області від 18.12. 2017 року судом встановлено, що у листопаді 2012 року ОСОБА_14 звернувся в суд із позовом до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради та КП «БТІ м Ужгород» про визнання права власності на підвальні приміщення в багатоквартирному будинку загальною площею 300, 30 кв. м. , що розташовані за адресою м. Ужгород, пл.Ш. Петефі, 13.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.12.2012 року даний позов задоволено.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 18.12. 2017 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13.12.2012 року скасовано та відмовлено ОСОБА_14 у задоволенні позову щодо визнання права власності на підвальні приміщення.

Зі змісту постанови вбачається, що підставою скасування рішення першої інстанції слугувала та обставина, що пред'являючи позов ОСОБА_14 в якості відповідача зазначив «БТІ м. Ужгорода», а в подальшому в якості співвідповідача - Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, інших осіб в порядку ст. 51 ЦПК України до справи у якості співвідповідачів не залучалось. Разом з тим підвальні приміщення багатоквартирного будинку знаходяться у спільній власності усіх власників квартир такого будинку ( до яких відповідно відноситься і ОСОБА_3), а відтак у разі пред'явлення позову про визнання права власності на підвальні приміщення саме вони мали бути залучені до участі у справі в якості відповідачів.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Так, у статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобовязує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обовязки. Це конституційне положення повязане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів обєктами власності. Власність зобовязує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобовязаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших обєктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обовязків власник зобовязаний додержуватись моральних засад суспільства.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Узагальнюючи зазначене вище суд приходить до висновку, що статус спірного нерухомого майна з огляду на рішення апеляційної інстанції на даний час невизначене. Однак у суду відсутні будь-які докази щодо скасування права власності позивача ОСОБА_15 на підвальні приміщення багатоквартирного будинку в АДРЕСА_1

Разом з тим позивачем всупереч вимог ст. 80 ЦПК України не надано жодних належних доказів того, що саме відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 чинять йому перешкоди в користуванні спірними підвальними приміщеннями.

Узагальнюючи все вищезазначене а також те, що позивачем всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не доведено обставини, на які такий посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись статтями ст.ст.4, 12, 13, 76- 81, 141, 209, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, статями 15, 16,319, 386, 391 ЦК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном - вімовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.І.Бедьо