Справа № 663/2237/17
Провадження № 2/663/155/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

04 травня 2018 року Скадовський районний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Клімченка М.І.,

секретаря Молошенко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Скадовську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності за набувальною давністю, мотивуючи тим, що 01.04.2002 року ОСОБА_4 передав йому державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 4,82 га, виданий Шевченківською сільською радою 19.03.2002 року серія НОМЕР_2 на підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради від 28.11.2001 року, що розташована на території Шевченківської сільської ради Скадовського району Херсонської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При передачі державного акту ОСОБА_4 повідомив, що не буде користуватися земельною ділянкою. За усною домовленістю йому було передано 200 доларів США, того ж року ОСОБА_4 помер. З 01.04.2002 року на протязі більше 15 років він добросовісно, відкрито, безперервно користується даною земельною ділянкою, сплачує податки. У зв'язку з наведеним, просить визнати за ним - ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1 право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 4,82 га, що розташована на території Шевченківської сільської ради Скадовського району Херсонської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 4,82 га, виданого Шевченківською сільською радою 19.03.2002 року серія НОМЕР_2

Позивач в судове засідання з'явився, позов підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позові.

Представник відповідача Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області в судове засідання не з'явився про причину неявки суд не сповістив, заяв про відкладення та розгляд справи без їх участі до суду не надавав.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували, спадщину на земельну ділянку не оформлювали.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 4,82 га, виданого Шевченківською сільською радою 19.03.2002 року серія НОМЕР_2, остання належить ОСОБА_5.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого Широківською сільською радою ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно квитанцій на прийом податкових платежів земельний податок на протязі 2002 - 2017 років замість ОСОБА_4 здійснює ОСОБА_1

Відповідно до заяв доньки та дружини померлого ОСОБА_4 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спадщина на земельну ділянку ними не оформлювалася.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 вже понад 15 років добросовісно, відкрито та безперервно користується земельною ділянкою що підтверджується наданими в матеріалах справи квитанціями податкових платежів земельного податку.

Відповідно до вимог ст.ст.2, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Аналізуючи вказані норми, судом встановлено, що задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Враховуючи вищенаведене, те, що позивач дійсно відкрито, безперервно, добросовісно більше 15 років володіє і користується вказаним майном, що підтверджено в судовому засіданні належними та допустимим доказами, власник земельної ділянки помер, спадкоємці за оформленням спадщини на земельну ділянку не зверталися, тому суд приходить висновку про можливість задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 344 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1 право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 4,82 га, що розташована на території Шевченківської сільської ради Скадовського району Херсонської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 4,82 га, виданого Шевченківською сільською радою 19.03.2002 року серія НОМЕР_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя М. І. Клімченко