АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1764/18 Головуючий 1 інстанції - Харченко А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлака І.В.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2017 року (суддя Харченко А.М.) у цивільній справі № 643/11987/16-ц за позовом ОСОБА_4 до Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, треті особи: ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_5, про зняття арешту з нерухомого майна, -

встановив:

04.10.2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( далі за текстом - Московський ВДВС), у якому просив зняти арешт з належного йому майна, накладеного Московським ВДВС по виконавчому провадженню № 12677774, відкритому на виконання виконавчого листа № 2-3754/08 від 09.02.2009 року Московського районного суду м.Харкова з реєстраційним номером обтяження № 8771183 від 02.06.2009р.; зняти арешт з належного йому майна, накладеного Московським ВДВС по виконавчому провадженню № 159443667, відкритому на підставі судового наказу № 2-н-13/09 від 23.08.2009 року Московського районного суду м.Харкова з реєстраційним номером обтяження № 9262948 від 19.11.2009р.;зняти арешт з квартири за адресою АДРЕСА_1, накладеного Московським ВДВС на підставі постанови про арешт майна №АА 501623 від 25.03.2010 року відповідно до номеру обтяження № 9662340 від 25.03.2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.06.2016 року він отримав свідоцтво про право власності на спадщину на нерухоме майно після смерті своєї матері. Під час оформлення спадщини йому стало відомо, що на все майно, яке належить йому, накладено арешт Московським ВДВС в рамках виконавчих проваджень № 12677774, № 15943667, а на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 арешт накладено на підставі постанови про арешт майна та АА 501623 від 25.03.2010 р.

З відповіді Московського ВДВС йому стало відомо, що виконавче провадження № 12677774, було завершено 20.10.2010 року, виконавче провадження № 15943667 завершено 16.06.2010 року і знищені за закінченням терміну зберігання, щодо арешту, накладеному на квартиру, то відомості про виконавче провадження , під час якого було винесено постанову про арешт , відсутні, виконавче провадження встановити неможливо. З цих підстав він був вимушений звернутися до суду, вважає порушеним його право власності, так як у зв'язку з накладеним арештом на все його майно та квартиру він не може розпоряджатися належним йому майном.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова 11.04.2017 від року позов ОСОБА_4 задоволено, знято арешт з квартири АДРЕСА_1

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.04.2017 року виправлено описку, допущену у вступній та резолютивній частині рішення суду, зазначено, що виконавчий лист № 2-3754/08 від 09.02.2009 року виданий Фрунзенськиим районним судом м.Харкова.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 11.04.2017 року учасниками справи не оскаржувалося та набрало законної сили.

24.10.2017 року ОСОБА_4 звернувся до Московського районного суду м.Харкова з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому, посилався на те, що , звертаючись до суду з позовом просив окрім зняття арешту з квартири, також зняти арешт з належного йому невизначеного майна, накладений Московським ВДВС в рамках виконавчих проваджень № 12677774, № 15943667, але судом ці позовні вимоги не розглянуті.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 20.12.2017 року у задоволені заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

01.02.2018 року ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні його заяви та прийняти нове рішення, яким задовольнити його вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду є незаконною, оскільки позовні вимоги розглянуті не повному обсязі, що призвело до порушення його законних прав.

ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції підтримав скаргу і просив задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Інші учасники справи (їх представники) не з'явилися, відзив на апеляційну скаргу не подавали. Зважаючи на вимоги ст.ст.371, 372 ЦПК України справ розглядається за їх відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України (в ред. Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України (в редакції закону №2147- V 111 від 15.12.2017 р.) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 340 цього Кодексу.

Положеннями зазначеної статті ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав, за яких судом може бути ухвалено додаткове рішення.

Таким чином додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України ; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позовна заява ОСОБА_4 не містить вимог про зняття арешту з належного йому невизначеного майна.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 розглянуті в межах заявлених позивачем вимог, а підстави для задоволення апеляційної скарги зважуючи також і на таке.

Згідно частини 1 ст.3 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст.5 ЦПК України передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

ЦПК України, в тому числі і в редакції цього Кодексу, яка діяла на час звернення ОСОБА_4 до суду з позовом до Московського ВДВС про зняття арешту з нерухомого майна, передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.

Відповідачем в справі є боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване, а відповідний орган державної виконавчої служби, який виконує судове рішення (в даній справі це Московський ВДВС) залучається до справи у якості третьої особи.

В позовній заяві ОСОБА_4 процесуальний стан зазначених осіб визначено навпаки.

Крім того, боржник у виконавчому провадженні не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому рішенні він є відповідачем за законом і для нього за законом встановлено інший порядок вирішення цього питання, передбачений розділом VIII ЦПК України.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.04.2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

О.А.Кружиліна