Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

місто Київ

справа № 661/3272/15-ц

провадження № 61-1311св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Виробничий кооператив «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Виробничого коопертиву «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» на рішення Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. П., Коровіна С. Г. від 01 червня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Виробничий кооператив «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» (далі - ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт», кооператив) 17 грудня 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 5 231, 59 грн, а також судовий збір у розмірі 1 218 ,00 грн.

Позивач на обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» здійснює утримання та експлуатацію багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, є його управителем відповідно до договору від 01 жовтня 2012 року. ОСОБА_3 є власником квартири НОМЕР_1 у цьому житловому будинку та споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем. Відповідач не виконує покладений на нього обов'язок сплати за житлово-комунальні послуги, що надаються ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт», а тому за період з червня 2013 року до травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 5 231, 59 грн.

Заявник як на правові підстави позову посилався на статті 15, 16 ЦК України, статтю 68 ЖК УРСР, статтю 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV, далі - Закон України «Про житлово-комунальні послуги»).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2016 року позов ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь кооперативу заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5 231, 59 грн та 1 218, 00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що позивач у цій справі є організацією, яка уповноважена надавати послуги, зокрема, з утримання будинку та прибудинкової території, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, а також з організації та задоволення потреб мешканців будинку в житлово-комунальних та інших послугах, укладання договорів з суб'єктами господарювання для забезпечення житлового фонду комунальними послугами, нарахування, обліку та збору плати за надані споживачам послуги, а тому має право вимагати від відповідача оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, виконавцем яких є позивач, а також плати за інші надані житлово-комунальні послуги. Відсутність підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі, оскільки за пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При нарахуванні плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території суд вважав доведеною суму заборгованості відповідача за період з червня 2013 року до травня 2015 року в сумі 5 231, 59 грн. Відповідачем не доведено відсутності його вини у невиконанні зобов'язання з оплати послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території або факт виконання ним цього зобов'язання.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» повністю.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що висновки суду першої інстанції про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є передчасними, оскільки рішенням Адміністративної колегії Харківського обласного Територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14 січня 2014 року № 1-р/к в діях ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» встановлено порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладено штраф. Рішенням господарського суду Харківської області від 27 квітня 2014 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13 серпня 2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 07 жовтня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування зазначеного рішення.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд зробив висновок, що тарифи, розроблені ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт», є необґрунтованими та не можуть застосовуватись для нарахування оплати за надані послуги, відповідно потребують перегляду.

Посилання представника позивача в судах першої та апеляційної інстанцій на те, що виконати рішення Антимонопольного комітету України неможливо, оскільки з 24 липня 2014 року постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2014 року № 269 Державну інспекцію України з контролю за цінами позбавлено повноважень надання висновку про економічну обґрунтованість планових витрат на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, апеляційним судом відхилені, оскільки відсутність висновку компетентного державного органу щодо тарифів не може слугувати підставою для відмови у їх перегляді та приведенні до рівня економічної обґрунтованості. Рішення Харківського обласного Територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято 14 січня 2014 року, а заборгованість ОСОБА_3 обрахована позивачем починаючи з червня 2013 року, тобто до набрання чинності згаданою постановою Кабінету Міністрів України.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» просив скасувати рішення Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2016 року та залишити в силі рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій обраховується за тарифами, які затверджуються рішенням виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 26 лютого 2013 року № 77, яким затверджено тарифи у будинку, де мешкає відповідач, не скасовано, не втратило чинності та не визнано протиправним (недійсним). Відмовивши у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції звільнив відповідача від сплати заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги, що не узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, сформульованим у постанові від 27 березня 2013 року у справі № 6-6цс13.

Державна інспекція з контролю за цінами з 27 липня 2014 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2014 року № 269 втратила повноваження надання висновку щодо розрахунків економічно обґрунтованих планових витрат на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а тому здійснити такі розрахунки нині неможливо.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що оскаржуване судове рішення є законним, повним, всебічно обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню. Судом апеляційної інстанції встановлено, що тарифи, розроблені ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт», є необґрунтованими та не можуть застосовуватись для нарахування оплати за надані послуги, потребують перегляду. Відсутність висновку компетентного органу щодо тарифів не може бути підставою для відмови у їх перегляді.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2016 року відкрито касаційне провадження, ухвалою від 19 грудня 2016 року цивільну справу за позовом ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» до ОСОБА_3 призначено до судового розгляду.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Зазначену цивільну справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду 11 січня 2018 року.

Справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції підлягають застосуванню правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири НОМЕР_1 у багатоквартирному житловому будинку на АДРЕСА_1. Будинок, у якому розташована квартира відповідача, 01 жовтня 2012 року передано в управління ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт», який є експлуатаційною організацією, про що укладено договір з балансоутримувачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Технобудсистема» (далі - ТОВ «Технобудсистема») про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд від 01 жовтня 2012 року.

У пункті 1.1 цього договору передбачено, що ТОВ «Технобудсистема» доручило організації ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» надавати послуги з управління будинком та об'єктами благоустрою, що розташовані на прибудинковій території за адресою: АДРЕСА_1, а кооператив бере на себе зобов'язання забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби мешканців об'єкта у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості.

За договором ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» надає житлово-комунальні послуги з прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, вивезення побутових відходів, прибирання підвалів, технічних поверхів та покрівлі, здійснює технічне обслуговування ліфтів, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, дератизацію, дезінсекцію, надає послуги з обслуговування димовентиляційних каналів, ремонту конструктивних елементів внутрішньобудинкових систем, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території, освітлення місць загального користування, енергопостачання ліфтів, а також надає інші послуги, які необхідні для належного управління та обслуговування будинків.

Відповідно до акта від 14 грудня 2015 року про виконані роботи ВК «ЖЕК «Новобуд-комфорт» надавало послуги з обслуговування й експлуатації будинку АДРЕСА_1, зокрема, щодо обслуговування ліфта, щоденного прибирання під'їзду, прибудинкової території, вивозу сміття, здійснено заміну каналізаційних труб.

На підставі встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи Верховний Суд встановив, що між сторонами існують цивільно-правові відносини, що виникли з надання житлово-комунальних послуг. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань зі сплати наданих послуг виник спір, що підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд керувався тим, що тарифи, за якими розрахована заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, є економічно необґрунтованими та завищеними. У такому висновку судом апеляційної інстанції не враховано, що відповідач отримував відповідні послуги від ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт», а тому зобов'язаний за правилами пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оплачувати їх повністю та своєчасно. Ненадання послуг відповідачу або надання їх неналежної якості судами не встановлено, оскільки це залишилося недоведеним відповідачем.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 березня 2013 року у справі № 6-6ц13, у статтях 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Згідно зі статтею 68 ЖК УРСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідних територіальних громад; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності. Встановивши, що відповідач, як власник квартири, отримує та користується наданими позивачем послугами, але не сплачує за них, відмова у задоволенні позову в повному обсязі фактично звільняє відповідача від сплати за отримані послуги, хоча законодавство не передбачає такого звільнення у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання. У разі визнання протиправним, скасування рішення виконкому міської ради про зміну тарифів, необхідно виходити із тарифів, які були чинними до тарифів, визнаних недійсними.

Такі ж положення щодо обов'язку споживача сплачувати кошти за отримані житлово-комунальні послуги закріплено у статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Верховний Суд не встановив підстав відступити від наведеного правового висновку, а тому визнає його обов'язковим під час розгляду цієї справи.

Судом апеляційної інстанції під час розгляду справи не враховано, що рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 26 лютого 2013 року № 77 «Про встановлення тарифів з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, які надають житловий, житлово-будівельний, виробничий кооперативи», яким затверджено тарифи на обслуговування будинку, в якому проживає відповідач, не скасовано, не оскаржувалось, а тому підлягає виконанню як кооперативом, так і відповідачем. Керуючись затвердженими тарифами, позивач і здійснював нарахування за надані послуги. Тарифи нечинними не визнавались, відповідачем не надано доказів на спростування наявності заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а так само не надано доказів щодо неотримання таких послуг.

За правилом частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано судом апеляційної інстанції, відповідач не довів за результатами розгляду спору ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідно до затверджених органом місцевого самоврядування тарифів.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду справи допустив неправильне застосування норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права. Зокрема в основу рішення необґрунтовано покладено рішення Адміністративної колегії Харківського обласного Територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14 січня 2014 року № 1-р/к, , яке ним не досліджувалося та не аналізувалося, текст якого відсутній в матеріалах цивільної справи.

За загальним правилом частини першої статті 903 ЦК України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги. Спеціальними нормами права визначено окремі правила встановлення плати за договором про надання цієї категорії послуг. При цьому, встановлені судами попередніх інстанцій порушення не слугують достатніми підставами для звільнення відповідача від їх оплати в повному обсязі.

Під час ухвалення рішення у цій справі Верховний Суд керується завданням цивільного судочинства. Відповідно до частин першої та другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Виробничого кооперативу «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2016 року скасувати.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді С. О. Карпенко

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик