Справа № 199/3484/17
РІШЕННЯ

Іменем України

11.04.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Борулько М.Ю.

відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 22.11.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Позивач зазначає, що оскільки відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту і сплати процентів, тому станом на 30.04.2017 року прострочена заборгованість за кредитним договором становить 20 164,94 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 273,51 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 14 705,00 грн., заборгованість за пенею та комісією 3 750,00 грн., штрафи відповідно до пунктів 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 гривень, штраф (відсоткова складова) 936,43 гривень.

Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 22.11.2011 року у сумі 20 164,94 гривень, а також понесені витрати по сплаті судового збору 1 600,00 гривень.

Представник позивача у судове засідання не зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав письмову заяву.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд у позові відмовити через сплив строку звернення до суду з даним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечував та зазначив, що оскільки відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22.11.2011 р., укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, станом на 20.11.2012 року заборгованість відсутня, а останній платіж погашення за кредитним договором - 29.10.2013 року, тому враховуючи позовну давність в три роки, вважав, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом 25.05.2017 року, у звязку з чим просив суд у позові відмовити.

Вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 22.11.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту і сплати процентів у звязку з чим станом на 30.04.2017 року прострочена заборгованість за кредитним договором, згідно з наданим позивачем розрахунком, становить 20 164,94 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 273,51 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 14 705,00 грн., заборгованість за пенею та комісією 3 750,00 грн., штрафи відповідно до пунктів 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 гривень, штраф (відсоткова складова) 936,43 гривень.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

До суду з вимогою про погашення заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 25.05.2017 року, однак, як вбачається з наданого розрахунку, останній платіж з погашення заборгованості за кредитом був проведений 23.12.2013 року, тобто строк звернення до суду минув 24.12.2016 року.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5, зазначено, що суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом враховується правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-786цс17 від 15.05.2017 року, правовим висновком якої зауважено, що сплив позовної давності як підстави для припинення зобовязання норми глави 50 «Припинення зобовязання» ЦК України не передбачають. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність повязується із судовим захистом субєктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне субєктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобовязаної особи.

У зобовязальних відносинах (стаття 509 ЦК України) субєктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обовязку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обовязку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обовязку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє субєктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобовязання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина пята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобовязання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

У зв'язку із цим та враховуючи, що цивільний кодекс не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суд враховує положення ЦК про позовну давність.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

За ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

У постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04.11.2015 року №6-1926цс15, 09.11.2016 року № 6-2251цс16, 30.09.2015 року № 6-154цс15, які відповідно вимог ст. 263 ЦПК України враховуються судом, викладена правова позиція щодо застосування строків позовної давності у разі наявності умов про часткове повернення кредиту, за якою зазначено, що оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Приймаючи до уваги, що за розрахунком заборгованості за договором №б/н від 22.11.2011 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, станом на 20.11.2012 року заборгованості немає, останній платіж погашення за кредитним договором становить 23.12.2013 року та враховуючи, що трирічний строк позовної давності для звернення з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 за кредитним договором від 22.11.2011 року минув у грудні 2016 року, про поновлення якого позивач не заявляв, а відповідач наполягає на його застосуванні, тому суд вважає Публічному акціонерному товариству Комерційному банку «Приватбанк» в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 129, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 4, 6, 252, 257, 266, 267, 526, 549, 551, 627, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м.Дніпро, вулиця Набережна Перемоги,50, в позові до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя