Справа № 242/5127/18
Провадження 2/242/1577/18
05 грудня 2018 року м. Селидове
Селидівський міський суду Донецької області в складі: головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Сафроновій К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного спрощеного позовного провадження в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником жилого будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул. Джерельна(Свердлова), 31. В будинку, окрім членів його сімї зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 його зять, але не проживають у вказаному будинку, витрат за комунальні послуги не несуть. Місцезнаходження відповідачів йому не відомо. У звязку з реєстрацією в його будинку відповідачів, він не має можливості розпоряджатися своїм майном, як власник. Просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул. Джерельна(Свердлова), 31
Ухвалою суду від 05.10.2018 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд слухати справу без його участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.1996 року, посвідченого Селидівським державним нотаріусом, ОСОБА_1 на праві власності належить будинок за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул. Джерельна(Свердлова), 31.
З адресної картки вбачається, що за адресою: м.Селидове, вул.Свердлова, б.31 зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Згідно довідки, виданої КП «Комунальник м.Селидове» № 896 від 25.09.2018 року за адресою: м.Селидове, вул.Свердлова, б.31 зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 - онука, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який не є родичем; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зять; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 онук, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 донька.
Згідно акту від 25.09.2018 року, складеного головою вуличного комітету ОСОБА_7 в присутності двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, при проведенні перевірки за адресою: м.Селидове, вул.Джерельна, 31, встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстровані за вказаною адресою, але з 20.09.2016 року за цією адресою не проживають, місце їх перебування невідомо.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.
Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.
Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ст.72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.
Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідачів у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 391 ЦК України, ст..72 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1(мешкає за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул.Джерельна, б.31) до ОСОБА_2(зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9), ОСОБА_3(зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком № 31 по вул.Джерельна(Свердлова), міста Селидове, Донецької області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.М. Владимирська