КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/54469/17-ц

08 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Міністерства юстиції України Васіної Інни Олександрівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

12 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2012 року по справі № 2-6522/2011, його позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задоволено частково, зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу метало пластикових виробів відповідно до договору № ДК 05/12-10 від 02 грудня 2010 року та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів.

08 жовтня 2012 року для примусового виконання рішення суду було видано виконавчий лист на підставі якого постановою державного виконавця Кіровського Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 26 листопада 2012 року було відкрито виконавче провадження № 35337430 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2012 року.

Вказував на те, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по справі № 2-175/2504/2013, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2013 року визнано неправомірною бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області П'ятницького АндріяВасильовича щодо не розгляду та не повідомлення ОСОБА_3 про результати розгляду скарги ОСОБА_3 від 06 квітня 2013 року в частині ненадання начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Неклесою М.М. відповіді на заяву від 09 лютого 2013 року. Зобов'язано начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області П'ятницького Андрія Васильовича розглянути скаргу ОСОБА_3 від 06 квітня 2013 року в частині не надання начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Неклесою М.М. відповіді на заяву від 09 лютого 2013 року та письмово повідомити ОСОБА_3 про результати розгляду скарги в цій частині.

08 лютого 2014 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попів Р.І. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № 41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по справі № 2-175/2504/2013.

Начальник ДВС Пятницький А.В. ухвалу суду від 30 вересня 2013 року не виконав, однак 31 березня 2014 року старший державний виконавець Попів Р.І. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № 41936000 на підставі п.8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Вказана постанова не була направлена ОСОБА_3.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року визнано протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попів Р.І. щодо незабезпечення направлення ОСОБА_3 (стягувачу у виконавчому провадженні №41936000) копії постанови від 31.03.2014 року про закінчення виконавчого провадження №41936000 у строки, передбачені ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попів Р.І. від 31.03.2014 року про закінчення виконавчого провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року по справі №4с-175/2504/2013 - скасовано. Зобов'язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попів Р.І. відновити виконавче провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року по справі №4с-175/2504/2013.

12 листопада 2014 року старший державний виконавець Попів Р.І. прийняв постанову про відновлення виконавчого провадження № 41936000, однак жодних дій примусового характеру до боржника не вжив.

23 листопада 2014 року державний виконавець Попів Р.І. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № 41936000 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

14 грудня 2015 року рекомендованим листом ОСОБА_3 направив до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скаргу на постанову старшого державного виконавця Попів Р.І. від 23 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження, однак по 25 травня 2017 року посадові особи Міністерства юстиції України відповіді на скаргу не надали.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року визнано неправомірними рішення заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. щодо відмови розглянути скаргу ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні №41936000. Визнано неправомірною бездіяльність заступника директора Департамента, начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. щодо не розгляду скарги ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні №41936000 у строки та в порядку, передбаченому ч.8 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», щодо неприйняття постанови за результатами розгляду скаргиОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні №41936000 та не направлення ОСОБА_3 копії постанови, прийнятої за результатами розгляду скарги від 14грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні №41936000. Зобов'язано заступника директора Департаменту, начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. розглянути скаргу ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні №41936000, прийняти та направити ОСОБА_3 постанову про результати розгляду скарги від 14грудня 2015 року у виконавчому провадженні №41936000.

26 травня 2017 року директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України прийняв поставу №3, відповідно до якої: дії заступника директора Департаменту, начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» у частині здійснення контролю за законністю дій підпорядкованих державних виконавців; дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Попів Р.І. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у частині не вжиття заходів щодо відновлення виконавчого провадження; постанову старшого державного виконавця Відділу примусовго виконання рішень Попів Р.І. від 23грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по справі № 4с/175/2504/2013 скасовано; начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України зобов'язано вжити заходів щодо приведення виконавчого провадження у відповідність з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

26 червня 2017 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мазура Г.І. виконавче провадження № 41936000 відновлено, однак не виконане.

Посилаючись на те, що у результаті вищезазначених систематичних неправомірних рішень, дій та бездіяльності вчинених у виконавчому провадженні № 4193600 старшим державним виконавцем Попів Р.І. та заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Крайчинським С.С., що призвели до невиконання судового рішення впродовж більше 3 років, йому, як стягувану у виконавчому провадженні № 41936000, завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, перебуванню в стресових ситуаціях, докладенню надмірних зусиль для виконання рішення, позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої систематичними неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Попів Романом Ігоровичем та заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Крайчинським Сергієм Станіславовичем, вчиненими у виконавчому провадженні № 41936000 та невиконанням судового рішення впродовж 3 років і 7 місяців.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року позов ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник Міністерства юстиції України Васіна Інна Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та наслідками, зазначеними позивачем у позові, а тому вважала, що підстави для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди відсутні.

08 жовтня 2018 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року без змін. Зазначав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки ним було підтверджено факти систематичних неправомірних рішень, дій та бездіяльності посадових осіб Департаменту ДВС Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 41936000, а також було надано докази, що виконавче провадження № 41936000 було розпочате 08 лютого 2014 року і станом на 11 вересня 2017 року не виконане.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?о ;Голос України&q?пи; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті &qu";;Голос України&qukg; № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи передано до Київського апеляційного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаного суду 03 жовтня 2018 року визначено суддю-доповідача Ратнікову В.М., у складі колегії: Борисової О.В., Левенця Б.Б.

В судовому засіданні представник Міністерства юстиції України Сабадаш Олександр Ігоровича повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з&qu";;явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2012 року по справі № 2-6522/2011 позов ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задоволено частково, зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу метало пластикових виробів відповідно до договору № ДК 05/12-10 від 02.12.2010 року та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів.

08 жовтня 2012 року для примусового виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, на підставі якого постановою державного виконавця Кіровського Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 26 листопада 2012 року було відкрито виконавче провадження № 35337430 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2012 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по справі № 2-175/2504/2013, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2013 року визнано неправомірною бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області П'ятницького АндріяВасильовича щодо не розгляду та не повідомлення ОСОБА_3 про результати розгляду скарги ОСОБА_3 від 06 квітня 2013 року в частині ненадання начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Неклесою М.М. відповіді на заяву від 09 лютого 2013 року. Зобов'язано начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області П'ятницького Андрія Васильовича розглянути скаргу ОСОБА_3 від 06 квітня 2013 року в частині ненадання начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Неклесою М.М. відповіді на заяву від 09 лютого 2013 року та письмово повідомити ОСОБА_3 про результати розгляду скарги в цій частині.

08 лютого 2014 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попів Р.І. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № 41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по справі № 2-175/2504/2013.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року визнано протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попів Р.І. щодо незабезпечення направлення ОСОБА_3 (cтягувачу у виконавчому провадженні №41936000) копії постанови від 31 березня 2014 року про закінчення виконавчого провадження №41936000 у строки, передбачені ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попів Р.І. від 31 березня 2014 року про закінчення виконавчого провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по справі №4с-175/2504/2013 - скасовано. Зобов'язано старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попів Р.І. відновити виконавче провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року по справі №4с-175/2504/2013.

12 листопада 2014 року старший державний виконавець Попів Р.І. прийняв постанову про відновлення виконавчого провадження № 41936000, однак жодних дій примусового характеру до боржника не вжив.

23 листопада 2014 року державний виконавець Попів Р.І. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № 41936000 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

14 грудня 2015 року рекомендованим листом ОСОБА_3 направив до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скаргу на постанову старшого державного виконавця Попів Р.І. від 23 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року , залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року визнано неправомірними рішення заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. щодо відмови розглянути скаргу ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року поданої у виконавчому провадженні №41936000. Визнано неправомірною бездіяльність заступник директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. щодо не розгляду скарги ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні №41936000 у строки та в порядку, передбаченому ч.8 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», щодо неприйняття постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні №41936000 та не направлення ОСОБА_3 копії постанови, прийнятої за результатами розгляду скарги від 14 грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні №41936000. Зобов'язано заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. розглянути скаргу ОСОБА_3 від 14грудня 2015 року у виконавчому провадженні №41936000, прийняти та направити ОСОБА_3 постанову про результати розгляду скарги від 14грудня 2015 року у виконавчому провадженні №41936000.

26 травня 2017 року директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України прийняв поставу №3, відповідно до якої: дії заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» у частині здійснення контролю за законністю дій підпорядкованих державних виконавців; дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ПопівР.І. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у частині не вжиття заходів щодо відновлення виконавчого провадження; постанову старшого державного виконавця Відділу примусовго виконання рішень Попів Р.І. від 23.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року по справі № 4с/175/2504/2013 скасовано; начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України зобов'язано вжити заходів щодо приведення виконавчого провадження у відповідність з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

26 червня 2017 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мазура Г.І. виконавче провадження № 41936000 відновлено.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2018 року визнано неправомірною бездіяльність виконувача обов'язків директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова Олексія Володимировича щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_3 від 28 листопада 2017 року «На постанову начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І.І. від 23 червня 2017 року у виконавчому провадженні №41936000». Зобов'язано директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Моісеєва Юрія Олександровича або іншу особу, яка буде виконувати обов'язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_3 від 28 листопада 2017 року «На постанову начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ЯрушевськоїІ.І. від 23 червня 2017 року у виконавчому провадженні №41936000».

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, стягуючи на його користь 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивача, тривалості страждань позивача, його стану здоров&q? в;я та засад розумності і справедливості та що діями працівників державної виконавчої служби, які визнані судом неправомірними йому була заподіяна моральна шкода, у зв'язку з неналежним виконанням своїх службових обов'язків.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на досліджених матеріалах справи та вимогах матеріального та процесуального закону, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державні виконавці та інші працівники органів державної виконавчої служби, які є державними службовцями, призначаються на посади та звільняються з посад у порядку, встановленому Законом України «Про державну службу»з урахуванням особливостей, визначених законодавством..

Згідно ч. 1 ст. 80 Закону України «Про державну службу» матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття ст. 80 Закону України «Про державну службу».

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що належними та допустимими доказами у справі підтверджено, що внаслідок неправомірних винних дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України позивачу ОСОБА_3 було спричинено моральну шкоду, яка має бути відшкодована за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факт заподіяння моральних та фізичних страждань, спричинених йому відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та наслідками, зазначеними позивачем у позові, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки неправомірність дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України встановлена судовими рішеннями і, відповідно до вимог ч.5 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Обгрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що завдана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, перебуванню в стресових ситуаціях, докладанні надмірних зусиль для виконання рішення внаслідок неправомірних рішень, дій та бездіяльності старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Попів Романа Ігоровича та заступника директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Крайчинського Сергія Станіславовича, вчинених у виконавчому провадженні № 41936000 та невиконанні судового рішення впродовж 3 років і 7 місяців.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника Міністерства юстиції України Васіної ІнниОлександрівни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України Васіної Інни Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Судупротягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2018 року

Головуючий: Судді: