Справа № 136/610/18
Провадження № 22-ц/801/242/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 рокуСправа № 136/610/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_4, про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Липовецького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 27 вересня 2018 року у м. Липовець суддею цього суду Кривенком Д. Т., зі складанням його повного тексту 05 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_4, про стягнення боргу кредитором спадкодавця, мотивуючи його тим, що 13 листопада 2007 року між ОСОБА_5 та позивачем було укладено договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою № 9107, згідно з умовами якого позивач відкрив позичальнику відновлювану кредитну лінію, з лімітом кредиту у розмірі 6200 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 4% річних, які нараховуються на середньомісячний залишок коштів на картрахунку щомісячно 25 числа. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, однак за ним рахується заборгованість за вказаним договором у розмірі 6943,33 грн. Оскільки, кредит не погашено, 06 листопада 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Хмельницької державної нотаріальної контори ГУЮ у Вінницькій області з заявою (претензією) з вимогою до спадкоємців боржника ОСОБА_5, а 15 листопада 2017 позивачем була отримана відповідь із нотаріальної контори, у якій зазначено, що претензія кредитора отримана та приєднана до спадкової справи.

Пославшись на вказані обставини та на те, що відповідачем вже прийнято спадщину, банк просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 6930,15 грн та судові витрати.

12 липня 2018 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь ПАТ "Державний ощадний банк України заборгованість за договором № 9107 від 13 листопада 2007 в розмірі 6238, 06 грн., а також судові витрати.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначив, що оскаржуване позивачем рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2018 року без змін з огляду на таке.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Ощадбанк», в особі керуючого філією - Вінницьке міське відділення № 8672, ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності від 28 вересня 2007 року № 2606, було укладено договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою № 9107, згідно з умовами якого позивач відкрив позичальнику картковий рахунок № НОМЕР_1 для обліку на ньому коштів до запитання і операцій за платіжною карткою та відновлювану кредитну лінію, з лімітом кредиту у розмірі 6200 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 4% річних, які нараховуються на середньомісячний залишок коштів на картрахунку щомісячно 25 числа. Договір набув чинності з дати підписання його сторонами та діє до дня закриття картрахунку і завершення всіх розрахунків по ньому (а. с. 6-13).

До вказаного договору № 9107 від 13 листопада 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 було укладено наступні додаткові договори: № 1 від 07 грудня 2009 року (а. с. 25-27); № 1 від 16 листопада 2010 року (а. с. 20-21); б/н від 25 листопада 2011 року (а. с. 22-23); №1 від 30 вересня 2013 року (а. с. 14-18).

Відповідно до умов договору № 9107 від 13 листопада 2007 року та додаткових договорів до нього сторони домовились, що ВАТ «Ощадбанк» відкриває ОСОБА_5 поточний рахунок № НОМЕР_2 за тарифним пакетом «Пенсійний «Арсенал» та надає платіжну картку типу Mastercard Debit Standart і встановлює Позичальнику кредит в сумі 6 200 (шість тисяч двісті) грн. 00 коп., фіксовану процентну ставку 25 % річних та за несанкціонованим овердрафтом 35 % річних. Згідно з умовами вказаних договорів сторони узгодили, що щомісячно 25 числа або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем нараховуються на середньомісячний залишок коштів на картрахунок проценти розмір яких залежить від допущеної позичальником заборгованості. Строк дії договору встановлено на період дії платіжної картки.

Згідно з розрахунком заборгованості позичальника ОСОБА_5 погашення кредитних коштів позичальником припинилося з грудня 2013 року (а. с. 36-38, 154-156).

Зі статуту ПАТ «Державний ощадний банк України» встановлено, що тип банку було змінено з ВАТ «Ощадбанк» на ПАТ «Державний ощадний банк України» (а. с. 47-60).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 30 листопада 2013 року (а. с. 39).

06 листопада 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» направив претензію кредитора № 101.20-11 до Хмельницької державної нотаріальної контори ГУЮ у Вінницькій області з вимогою до спадкоємців боржника ОСОБА_5 (а. с. 169).

Згідно з листом Хмельницької державної нотаріальної контори ГУЮ у Вінницькій області № 1186/02-14 від 15 листопада 2017 року, остання повідомила позивача про те, що його претензія кредитора від 06 листопада 2017 року отримана та приєднана до спадкової справи (а. с. 172).

З матеріалів спадкової справи № 457/2013 вбачається, що 25 грудня 2013 року до Хмельницької районної державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_4 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька останнього - ОСОБА_5 (а. с. 168), проте дані про отримання нею свідоцтва про право на спадщину відсутні.

Відповідно до довідки Петриківської сільської ради від 24 грудня 2013 року в будинку на момент смерті та протягом 6 місяців з дня смерті померлого ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані: мати - ОСОБА_8, сестра - ОСОБА_9, племінниця - ОСОБА_10 (а. с. 171).

Отже, окрім малолітнього сина померлого, спадкоємцем першої черги спадкування за законом є мати покійного, яка спадщину прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем.

З документів, долучених ОСОБА_4 до відзиву на позовну заяву, а саме: рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13 квітня 2010 року (а. с. 150) та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 12 грудня 2013 року (а. с. 151), вбачається, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано 13 квітня 2010 року.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статтей 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять yсі права i обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. ч. 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що строки пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів, а тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Верховного суд у постанові від 26 лютого 2018 року у справі № 205/6410/16.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

З матеріалів справи вбачається, що погашення кредитних коштів за договором № 9107 від 13 листопада 2007 року припинилося з грудня 2013 року, хоча за умовами цього договору позичальник зобов'язаний був щомісячно до 25 числа вносити кошти на погашення заборгованості, отже позивач з січня 2014 року міг знати про порушення останнім взятих на себе зобов'язань, проте доказів вчинення банком дій для стягнення заборгованості за цим договором суду не надано. Із досудовою вимогою банк звернувся до спадкоємців у листопаді 2017 року, шляхом направлення претензії до нотаріальної контори, тобто із пропуском встановленого ч. 3 ст. 1281 ЦК України строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо вартості рухомого і нерухомого спадкового майна та на кого і в якій частині перейшли права і обов'язки від спадкодавця, докази розміру неповернутого кредиту станом на момент смерті спадкодавця та ліміт відповідальності спадкоємців по боргах останнього.

Водночас, судом встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_5 є його мати - ОСОБА_8 та малолітній син - ОСОБА_3, а ОСОБА_4 є законним представником малолітнього спадкоємця, яка з 13 квітня 2010 року розлучена зі спадкодавцем та проживала з сином окремо, отже не могла бути обізнана з боргами спадкодавця, та, як наслідок, не була зобов'язана звертатись до ПАТ «Державний ощадний банк України» із заявою з проханням провести перерахунок по кредитному договору боржника у зв'язку з його смертю.

На підставі викладених норм права та досліджених доказів, оскільки позивач, як кредитор, протягом встановленого ст. 1281 ЦК України строку не пред'явив своїх вимог до спадкоємців боржника, не довів, належними та допустимими доказами, розмір заборгованості спадкодавця за кредитним договором, є правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що вимоги позивача по суті спору є недоведеними та банк позбавлений права пред'явлення таких вимог до спадкоємців у зв'язку з пропуском встановленого ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся з відповідною заявою (претензією) до спадкоємців боржника в межах шестимісячного строку з дати, коли довідався про смерть позичальника, оскільки вони зводяться до іншого тлумачення норм матеріального права, ніж допущене судом та до переоцінки доказів, а на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" залишити без задоволення, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Т.Б. Сало

М.М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 13 грудня 2018 року.