Справа № 463/1314/17 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/1921/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

Мартиняк Р.М. - представника Управління комунальної

власності Департаменту економічного розвитку

Львівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення зі згаданого відповідача на користь позивача 1 990 грн. 65 коп. заборгованості та 5 793 грн. 35 коп. неустойки.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 08.02.2008 року між сторонами було укладено Договір оренди нерухомого майна №Л-5977-8, згідно якого позивач передав, а відповідач, як ФОП, прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 57,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе згідно договору зобов'язань щодо своєчасного внесення орендної плати, рішенням Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 року договір оренди розірвано і зобов'язано відповідача повернути об'єкт оренди. Цим же рішенням суду встановлено, що в процесі розгляду справи відповідачем було погашено заборгованість по орендній платі в розмірі 6 140 грн. 12 коп. за період з жовтня 2012 року по жовтень 2013 року, що стверджується квитанцією № 7 від 07.03.2014 року на суму 6961,37 грн.

В той же час, протягом періоду з 01.11.2013 року по 25.03.2014 року відповідачем орендна плата не сплачувалася, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 1 990 грн. 65 коп., яку позивач і просив стягнути з відповідача.

Крім цього, оскільки відповідачем об'єкт оренди було повернуто позивачу лише 03.02.2015 року в межах примусового виконання рішення суду, то позивач просив в порядку статті 785 ЦК України стягнути з відповідача неустойку в розмірі 5 793 грн. 35 коп. за період з 26.03.2014 року по 03.02.2015 року, яку відповідач в добровільному порядку також сплачувати відмовляється (а.с. 2-5).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (а.с. 94-95).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає неправомірним посилання суду на те, що „представником позивача в судовому засіданні зазначалось про наявність додаткового рішення до Рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 року, однак належним чином завіреної копії такого з невідомих причин суду не представлено, клопотань про його витребування суду не заявлялось", оскільки інформація про судові рішення є загальнодоступною і сам відповідач визнавав той факт, що договір оренди розірвано(а.с. 99-103).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмовий Відзив на апеляційну скаргу (з долученими до нього документами), у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 122-137).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обгрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1 990 грн. 65 коп. заборгованості та 5 793 грн. 35 коп. неустойки.позивачем було подано до суду лише Довідку, згідно якої заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем „станом на 22.11.2016 року складає 7 784, 00 грн. Дана заборгованість виникла за період з 01.11.2014 по 03.02.2015 року" (а.с. 9).

Відповідачем ОСОБА_3 25.05.2017 року та його представником 12.03.2018 року до суду першої інстанції були поданими письмові Заперечення на позовну заяву та Відзив на позовну заяву, у яких відповідач і його представник звертають увагу на те, що вище згадана Довідка містить цілий ряд помилок, як арифметичних, так і методологічних.

Зокрема, відповідач звертав увагу на те, що рішенням Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 року по справі за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ФОП ОСОБА_3про розірвання договору оренди, повернення орендованого майна та стягнення орендної плати встановлено, що у ФОП ОСОБА_3 за період з жовтня 2012 року по жовтень 2013 року виникнула заборгованість перед Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської у розмірі 6 140 грн. 12 коп., яка в ході розгляду згаданої справи відповідачем була погашеною, що стверджується квитанцією № 7 від 07.03.2014 року на суму 6 961 грн. 37 коп. та довідкою самого позивача (а.с. 10-14), однак таке погашення заборгованості по орендній платі не відображено у вище згаданій Довідці, яку долучено в обгрунтування позовних вимог.

Також в згаданих Запереченнях на позовну заяву зверталася увага на те, що рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 року (в тому числі - і щодо розірвання договору оренди) набрало законної сили лише 04.06.2014 року (після його перегляду судом апеляційної інстанції), а відтак нарахування неустойки за період з 25.03.2014 року по 04.06.2014 року є помилковим та не грунтується на вимогах чинного законодавства України.

Крім цього, згадані Заперечення відповідача містять доводи стосовно того, що він ще до розірвання договору оренди в судовому порядку тривалий час був позбавлений можливості використовувати орендовані приміщення, що підтверджується документально, а відтак відсутні умови для застосування до спірних правовідносин положень частини 2 ст. 785 ЦК України, яка передбачає стягнення неустойки з наймача лише за наявності у його діях (бездіяльності) умислу (а.с. 40-41, 56-79).

Незважаючи на те, що рішення по справі судом було ухваленим лише 25.06.2018 року - через 13 місяців після подачі відповідачем до суду вище згаданих Заперечень на позовну заяву - позивачем так і не було подано до суду будь-яких додаткових пояснень чи розрахунків на спростування наведеного у цих Запереченнях.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, саме не подання позивачем до суду належного розрахунку заявленої до стягнення з відповідача заборгованості і стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

Частиною 2 ст. 356 ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необгрунтованість рішення; нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6).

Однак, незважаючи на це, апеляційна скарга позивача також не містить ні належного розрахунку заявленої до стягнення з відповідача заборгованості, ні будь-яких доводів на спростування наведеного у Запереченнях на позовну заяву та у Відзиві на позовну заяву.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 червня 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 07 листопада 2018 року.

Головуючий Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.