ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1008/18 Номер провадження 22-ц/814/583/18Головуючий у 1-й інстанції Гудков С.В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Чумак О.В.

секретар: Радько О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради про виселення. В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 23 травня 2007 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір, відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 18 481.00 (доларів США) строком до 23 травня 2017 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" і ОСОБА_2 23 травня 2007 року уклали договір іпотеки. Згідно п. 33.3 даного договору іпотеки відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 78.40 кв.м, житловою площею 38.40 кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Також вказувало що свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач в свою чергу своєчасно не повернула банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто у порушення норм закону та умов договору не виконала зобов'язання перед Банком. В зв"язку з цим ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 18 лютого 2013 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 78,40 кв. м, житловою площею 38.40 кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки.

З наведених підстав позивач просив суд виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 17 вересня 2018 року провадження в частині позовних вимог щодо виселення ОСОБА_2 у справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради про виселення - закрито на підставі ст. 255 ч.1 п.3 ЦПК України.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що 23 липня 2018 року між позивачем ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №PLL0GA00000117. Згідно умов кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 18 481.00 (доларів США) строком до 23 травня 2017 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк порядку, встановлених кредитним договором /а.с. 4-6/. Також встановлено, що 23 травня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки /а.с. 7-8/. Згідно з п. 33.3 даного договору іпотеки відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 78.40 кв.м., житловою площею 38.40 кв.м. знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок ОСОБА_2 згідно договору купівлі - продажу від 23 квітня 2007 року придбала у ОСОБА_5 Згідно Інформаційної довідки від 22 травня 2018 року №124819724 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна, житловий будинок загальною площею 78, 3 кв.м., житловою площею 38, 4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

За повідомленням сектору з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Лубенської міської ради №739/14.1-03 від 11 травня 2018 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за даними реєстру територіальної громади зареєстрована АДРЕСА_1 /а.с. 33/. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду від 18 лютого 2013 року в справі №1618/4819/2012 частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк". В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №PLL0GA00000117 від 23 травня 2017 року в розмірі 340 585 грн. 76 коп., що виникла станом на 12 жовтня 2012 року, звернуто стягнення згідно іпотечного договору №PLL0GA00000117 від 23 травня 2017 року на житловий будинок загальною площею 78,40 кв.м, житловою площею 38,40 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року, змінено заочне рішення Лубенського міськрайонного суду від 18 лютого 2013 року в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором №PLL0GA00000117 від 23 травня 2017 року з 340 585 грн. 76 коп. до 276 175 грн. 82 коп. В іншій частині заочне рішення Лубенського міськрайонного суду від 18 лютого 2013 року залишено без змін.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду від 05 вересня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" - задоволено. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_6 та її малолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року заочне рішення Лубенського міськрайонного суду від 05 вересня 2016 року - скасовано. У задо-воленні позову ПАТ КБ "Приватбанк" - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову при вирішенні спору у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що будинок по АДРЕСА_1, який є предметом іпотеки, придбаний ОСОБА_2 не за рахунок коштів, які надавалися за кредитним договором від 23 травня 2007 року №PLL0GА00000117, а за договором купівлі-продажу від 23 квітня 2007 року, дублікат якого міститься в справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Так, згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 вказаного Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у ч.1 якої передбачені підстави виселення.

Частина 2 ст.109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців у разі звернення стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення ст. 40 Закону «Про іпотеку», так і норма ст. 109 ЖК УРСР.

За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Відповідно до роз'яснень, викладених Верховним Судом України в правовій позиції до постанови від 01 липня 2015 року при розгляді справи № 6-875цс15, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 132-2 ЖК УРСР. Отже, за змістом вказаних вище положень закону особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та яке було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, надається інше постійне житло.

При виселенні у судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. При цьому спосіб реалізації майна у зв'язку із зверненням на нього стягнення не має значення.

Як вбачається з матеріалів справи, та вірно встановлено судом, іпотечне майно, а саме: будинок по АДРЕСА_1 було придбане відповідачем не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про надання відповідачам іншого житлового приміщення згідно вимог ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР та ст. ст. 39, 40 Закону «Про іпотеку».

З урахуванням встановленого, зважаючи на те, що в іпотеку передано придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів будинок, при цьому позивач як при зверненні до суду, так і під час розгляду справи в суді не зазначив інше житло, яке має бути надано відповідачу одночасно з виселенням з будинку, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, із зазначеного нерухомого майна без надання їм іншого постійного житла.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків місцевого суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування - не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Кузнєцова О.Ю.

Чумак О.В.