АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/2376/17 22-ц/774/637/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 214/2376/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.,

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2017 року, яке ухвалене суддею Хомініч С.В. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складений 20 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В мотивування заявлених вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 січня 2001 року по 10 березня 2016 року. Мають двох дітей: доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Аліментних платежів, які сплачує відповідач на утримання дітей не вистачає. З вересня 2016 року до початку 2017 року на додаткові витрати на лікування, фізичне та духовне оздоровлення, одяг, шкільний інвентар тощо, вона витратила 7747,81 грн. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу окрім визначеного розміру аліментів, у зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача половину понесених нею додаткових витрат в сумі 3873,90 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 додаткових витрат на дітей в розмірі 2276,95 грн. та витрати на оплату судового збору -377,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач та його представник посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. Зокрема вважає, що судом не враховано, що він надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей у розмірі 2000 грн., щомісячно.

Крім того, відповідач не погоджується із витратами на придбання взуття, оскільки чеки на суму 239,00 грн. та 269,00 грн..не містить відомостей, кому саме придбалось взуття та яке саме, тому є неналежними та недопустимими доказами. Судом не врахований розмір сплачуваних відповідачем щомісячних аліментних платежів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_6.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_6.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, та не заперечується сторнами, що З 20.01.2011 по 10.03.2016 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5).

Від шлюбних відносин сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 7).

Позивач є фізичною особою підприємцем, отримує прибуток (а.с. 46).

Позивачем надано чеки та квитанції на додаткові витрати, а саме: оплата художньої школи ОСОБА_4, оплата квитків до театрів, на придбання пластиліну, взуття, канцелярії, ліків, та інше (а.с 9-13, 29-30).

Сторонами не заперечується факт сплати відповідачем ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей в розмірі 2000 грн., щомісячно з липня 2017 по листопад 2017 року (а.с. 51).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції

керувався положеннями ст.185 СК України та дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на утримання дітей, тому стягнув ? частину понесених позивачем витрат.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обов'язок відповідача брати участь у додаткових витратах позивача на утримання дітей, проте не може у повному обсязі погодитися із визначеним судом розміром.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може братии участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу положень статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Як видно з матеріалів справи витрати, які були понесені позивачем ОСОБА_1 на оплату щомісячного відвідування доньки ОСОБА_4 на відвідування ОСОБА_7 міської художньої школи № 1 у розмірі - 90 грн. ( 7міс.х90=630грн.) та придбання холсту , вартістю - 76 грн., для розвитку її здібностей. Відвідування сином ОСОБА_7 міської федерації рукопашного бою, вартість якої щомісячно становить -300 грн, ( за 8 міс.х300 = 2100грн.) входить до додаткових витрат пов'язаних із розвитком здібностей дітей.

Вказані витрати є додатковими витратами, які пов'язані з розвитком здібностей дітей, тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що половина понесених позивачем додаткових витрат підлягає стягненню з відповідача у розмірі (630+76+2100)/2=1403,00грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував віднесення до додаткових витрат витрати, понесені позивачем на відпочинок дітей під час відвідування театру, придбання взуття та шкільного приладдя та підручників.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що вказані витрати не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, і повинні покриватися за рахунок аліментів, які сплачуються відповідачем.

Отже, судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права, з порушенням вимог ст. 212 ЦПК України ( в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) оцінені надані докази, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру додаткових витрат, які повинен відшкодувати відповідач, враховуючи надані позивачем докази.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні, відповідно до положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України та зменшенню розміру стягнутих з відповідача на користь позивача додаткових витрат з 2276,95 грн. до 1403 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2017 року змінити. Зменшити розмір стягнутих додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 2276,95 грн. до 1403 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 04 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: