Справа № 452/607/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"14" вересня 2018 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого судді Кравціва В.І.,

секретар Макаревич Л.Р.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування державної реєстрації права на спадщину за заповітом,

за участю позивача ОСОБА_1,

та відповідача ОСОБА_2,

встановив:

ОСОБА_1 14.03.2018 предявив до ОСОБА_2 позов про визнання недійсним та скасування державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину на 1/1 частину права власності на житловий будинок по вул. Коновальця, 9 у с. Калинів Самбірського району Львівської області та земельної ділянки площею 0,6435 га, яка розташована у с. Калинів Самбірського району Львівської області за заповітом від 26 вересня 2005 року, виданого ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_4

У обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 18 квітня 2004 року померла його мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина за заповітом на вказане майно, згідно якого ? частина майна належить йому, позивачу, та по 1/4 частині майна належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Він, позивач, свою частку у розмірі ? вказаного майна прийняв, однак свідоцтво про право на спадщину не отримав і 15 серпня 2016 року звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва у звязку з тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником житлового будинку № 9, що знаходиться за адресою вул. Коновальця у с. Калинів Самбірського району Львівської області є ОСОБА_3.

Проте, із свідоцтва про право на спадщину за заповітом видно, що ОСОБА_3 спадкує майно у розмірі ? частини, яке належало ОСОБА_4, однак при реєстрації права власності на нерухоме майно була допущена помилка, а саме вказано, що власником вказаного будинку є ОСОБА_3 у розмірі - 1/1 частки.

24 лютого 2014 року ОСОБА_3 померла і після її смерті спадкоємцем є її син ОСОБА_2

Під час підготовчого судового засідання позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав з підстав, наведених позивачем.

Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

19 квітня 2004 року померла ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Отже, 19.04.2004 унаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею ст. 1223 цього Кодексу встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

22 жовтня 1996 року ОСОБА_4 ? частину всього майна заповіла своєму сину ОСОБА_1, який проживає в м. Івано-Франківську, а другу половину пополовині дочкам: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а. с. 10).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

26 вересня 2005 року державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, як спадкоємцю за заповітом, видане свідоцтво, на зазначену у заповіті ? частину майна ОСОБА_4, яка померла 18 квітня 2004 року.

Однак, із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 07.11.2005 Самбірським МБТІ, відомо, що за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину Р № 1-1828, виданого 26 вересня 2005 року Самбірською державною нотаріальною конторою на праві приватної власності зареєстровано 1/1 частку будинку № 9 по вул. Коновальця у с. Калинів Самбірського району Львівської області (а. с. 12).

Тобто, при реєстрації права власності реєстратором допущено помилку.

Із свідоцтва про смерть видно, що 24 лютого 2014 року у с. Калинів Самбірського району померла ОСОБА_3 (а. с. 13).

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних субєкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни субєкта управління обєктами державної власності, відомостей про обєкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 цього Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

Тобто, чинне законодавство не передбачає порядку вилучення помилкового запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, єдиним способом приведення записів у відповідність до Закону є рішення суду про скасування рішення державного реєстратора та скасування записів про проведену державну реєстрацію прав.

Стаття 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно приписів ч. 1, 2, 3 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Таким чином, допущена державним реєстратором помилка у частках на майно порушує права позивача, а тому його право підлягає захисту шляхом скасування державної реєстрації права власності, що виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_6

Сторонам розяснено наслідки визнання позову.

Отже, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/1 частину житлового будинку № 9 по вул. Коновальця у с. Калинів Самбірського району Львівської області, проведену 7 листопада 2005 року Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації (реєстраційний номер 8601995) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 вересня 2005 року, виданого державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Текст повного рішення буде складено 24 вересня 2018 року.

Суддя