ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1924/17 Номер провадження 22-ц/814/177/18Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники процесу:

позивач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

представники відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 30 липня 2018 року, ухвалене суддею Миркушиною Н.С., повний текст рішення складено - 09 серпня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Хорольської міської ради Полтавської області, за участю третьої особи: КП «Лубенське МБТІ» про визнання дій незаконними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, Хорольської міської ради Полтавської області, третя особа: КП «Лубенське МБТІ», про визнання дій незаконними та скасування рішень.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 з 2001 року займається підприємницькою діяльністю, яку здійснювала у приміщенні, що належало її покійному батьку ОСОБА_7, за адресою АДРЕСА_1. Дане приміщення використовувалося в якості магазину (салону побутових послуг) під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1". Задля можливості здійснення своєї підприємницької діяльності та запоруки її економічного розвитку, вона займалася оформленням різного роду дозвільної документації на надання земельної ділянки в оренду, виготовлення проектно-кошторисної документації на добудову до магазину та проекту відведення на земельну ділянку під таку добудову.

Так, рішенням Хорольської міської ради від 24.10.2005 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0090 га по АДРЕСА_1 для комерційного використання за її заявою.

Рішенням Хорольської міської ради №75 від 27.02.2006 року їй, як підприємцю, надано дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації на побудову магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" салону побутових послуг з житловим приміщенням на другому поверсі.

Рішенням Хорольської міської ради №13 від 23.11.2006 року їй, як підприємцю, надано дозвіл на виготовлення проекту відведення на земельну ділянку площею 0,035 га по АДРЕСА_2 під будівництво господарських будівель для обслуговування об'єкту комерційного використання із земель запасу міської ради. У зв'язку з цим вона також за власною заявою здійснювала замовлення довідки в Хорольському районному відділі земельних ресурсів, щодо грошової оцінки такої земельної ділянки (довідка №981 від 25.12.2006 року).

Рішенням Хорольської міської ради №138 від 10.05.2007 року їй, як підприємцю надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку загальною площею 0,0350 га по АДРЕСА_3 із земель запасу Хорольської міської ради для будівництва вбудовано-прибудованого приміщення комерційного використання з житловими приміщеннями на другому поверсі з метою розширення існуючого магазину. Відповідно до акту вибору земельної ділянки для забудови до існуючого магазину та житлового приміщення в АДРЕСА_2 від 15.05.2007 року вона вказана "Замовником" та членом комісії.

20 листопада 2007 року між нею та Хорольською міською радою укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка площею 0,0090 га за адресою АДРЕСА_2.

Рішенням Хорольської міської ради №327 від 10.12.2007 року дано згоду на збільшення площі земельної ділянки з 0,0350 га до 0,0513 по АДРЕСА_2.

Рішенням Хорольської міської ради №60 від 03.03.2008 року їй, як підприємцю, надано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,0514 га по АДРЕСА_2 для будівництва вбудовано-прибудованого приміщення комерційного використання з житловими приміщеннями на другому поверсі з метою розширення існуючого магазину.

Позивач вказує, що логічним продовженням такої діяльності було оформлення права власності на створений позивачем майновий комплекс, а саме магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1" салон побутових послуг. На час здачі в експлуатацію всіх приміщень позивач була дуже заклопотана та перебувала в депресивному стані у зв'язку з особистими сімейними обставинами, а тому її чоловік ОСОБА_4 взяв на себе вирішення всіх питань щодо оформлення на неї права власності на все новостворене майно.

Оскільки вона довіряла своєму чоловіку та беручи до уваги його впевненість у швидкому вирішенні цього питання, вона не заперечувала, щоб він взяв на себе виготовлення правовстановлюючих документів на новостворене майно на її ім'я, запевнивши, що єдине що вона мала зробити - це скласти і підписати дві заяви до виконкому Хорольської міської ради на оформлення права власності на окремі складові частини приміщення, які будувалися в різний час (на 2-й торгівельний зал та на 3-й торгівельний зал). На її зауваження щодо написання однієї заяви на обидва зали, він категорично зауважив і наполіг, що необхідно писати дві окремі заяви. Таким чином, питанням оформлення права власності на магазин займався виключно її чоловік.

ОСОБА_2 вказала, що коли вона почала знайомитися з документами, що були надіслані їй разом з додатками до позовної заяви ОСОБА_4 до неї про поділ нерухомого майна та поділ спільного майна подружжя (справа № 548/1324/17), вона лише тоді дізналася про те, що насправді чоловік здійснив оформлення права власності на неї лише на третій торговий зал магазину (23/50 частки всього приміщення). Решту ж приміщення у розмірі 27/50 частин відповідач сам безпідставно та незаконно оформив на своє ім'я.

Зазначає, що лише готуючись до судового розгляду по справі за позовом ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, вона зібрала всі документи, зробила необхідні запити до відповідних органів, в результаті чого виявила грубу фальсифікацію відповідачем офіційних документів, які стали підставою для видачі свідоцтва про право власності на 27/50 частин приміщення магазину. Крім того, вона виявила порушення порядку видачі свідоцтва на 23/50 частин приміщення магазину на її імя. Як виявилося, ОСОБА_4 подав за неї лише одну зі складених нею заяв (на третій торговий зал). Подальше оформлення документації про її право власності на 23/50 частини приміщення ОСОБА_4 провів без її відома, із грубим порушенням чинного законодавства і таким чином незаконно оформив на неї 23/50 частин приміщення. На решту частини приміщення, включаючи приміщення 1-го торгового залу, яке йому було нібито подаровано ОСОБА_7 - 29,6 кв.м., та 2-й торговий зал площею 26 кв.м., ОСОБА_4 сам написав безпідставну заяву від свого імені та оформив на своє ім"я право власності на 27/50 частини приміщення магазину.

ОСОБА_2 вказує, що відповідач без її відома та без будь-якої правової підстави за допомогою незаконного рішення виконавчого комітету Хорольської міської ради №345 від 22.08.2011 року заволодів майном, яке вона будувала та облаштовувала за власний кошт. Даним рішенням Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації було доручено підготувати документи для видачі свідоцтва про право власності на 27/50 частини приміщення по АДРЕСА_2.

Як вказано в оспорюваному рішенні, ОСОБА_4 звернувся із заявою, надавши державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та Акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 22.03.2001 року.

Державний акт на землю був отриманий відповідачем на підставі сумнівного договору дарування, який вона має намір визнати недійсним у судовому порядку.

В Акті державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об"єкта в експлуатацію нею виявлено невідповідності, які на її думку навмисно вчиненні ОСОБА_4, можливо за попередньою змовою з посадовими особами, що були членами приймальної комісії задля власних корисливих мотивів. Перш за все, в складі комісії зазначено заявника ОСОБА_7, тобто її батька, як законного власника приміщення, однак в кінці документу серед осіб, які звірили цей акт своїм підписом, вказано не ОСОБА_7, а ОСОБА_4, хоча жодної правової підстави для цього не існувало.

Крім того, у вказаному документі (екземпляр наданий Хорольською міською радою) виконана дописка в графі 3 "Об"єкт має такі показники", де вказано що магазин складається з торгівельного залу - 29 кв.м., толочної - 5,6 кв.м та салону побутових послуг - 36 кв. м., хоча насправді "салон побутових послуг" станом на 2001 рік ще навіть не починав будуватися. На підтвердження факту дописки нею отримана копія вказаного акту з екземпляру, який знаходиться у архівному відділі Хорольської РДА. На даному екземлярі дописка відсутня , а в кінці документів є підпис справжнього заявника ОСОБА_7, її батька.

Таким чином ОСОБА_2 вважає, що існують всі правові підстави для захисту її прав шляхом скасування незаконних рішень виконкому Хорольської міськради та скасування свідоцтв про право власності.

Просила суд визнати незаконними рішення виконавчого комітету Хорольської міської ради № 324 від 25.07.2011 р. та № 345 від 22.08.2011 р., скасувати свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_2 від 25.07.2011 р. та серії НОМЕР_3 від 20.10.2011 р.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 30 липня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Хорольської міської ради Полтавської області, за участю третьої особи КП «Лубенське МБТІ», про визнання дій незаконними та скасування рішень - задоволено повністю.

Рішення виконавчого комітету Хорольської міської ради № 345 від 22.08.2011 року - визнано незаконним.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_3 від 20.10.2011 року - скасовано.

Рішення виконавчого комітету Хорольської міської ради № 324 від 25.07.2011 року - визнано незаконним.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_2 від 25.07.2011 року - скасовано.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що докази надані суду сторонами, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, є відносними та допустимими, кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи, отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Позовні вимоги ОСОБА_2 є законними та обгрунтованими, оскільки відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав той факт, що ним було особисто написано заяви до виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області від імені ОСОБА_2 (а.с. 26) та її батька ОСОБА_7 (а.с. 28 -29), хоча доручення на написання таких заяв вони йому не надавали, що за переконаням суду і потягло за собою прийняття виконавчим комітетом Хорольської міської ради рішень № 345 від 22.08.2011 року та № 324 від 25.07.2011 року та незаконних свідоцтв про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 20.10.2011 року та НОМЕР_2 від 25.07.2011 року. На даний час виправити помилку, яка була допущена при прийнятті рішеннь Хорольською міською радою №345 від 22.08.2011 року, №324 від 25.07.2011 року, не має можливості. Визнання незаконними рішень Хорольської міської ради Полтавської області та скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно є законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання дій незаконними та скасування рішень відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, суд визнав встановленими, при їх фактичному невстановленні, такі обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, з передчасним здійснення висновків щодо характеру спірних правовідносин.

Апеляційна скарга мотивована тим, що текст рішення суду не містить висновків відносно того, які саме права позивача порушені та внаслідок чого ці права виникли, висновки суду щодо логічності оформлення прав на реконструйовані приміщення не відповідають хронології подій, позивач не надала доказів того, що саме нею було здійснено усі реконструкції 1,2,3 залів, суд не встановив, а позивач не довела, що саме нею за власні кошти, набуті не у шлюбі, або такі, які не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, здійснено реконструкцію подарованої її чоловіку квартири, яка не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя в силу п.2 ч.2 ст.57 СК України, та добудови. Суд не застосував жодної матеріально-правової норми, яка регулює порядок прийняття рішень органом місцевого самоврядування, які були порушені, не вказав які саме права позивача були порушені внаслідок дій органів публічної влади.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що рішенням Хорольської міської ради від 24.10.2005 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0090 га по АДРЕСА_1 для комерційного використання за заявою позивача (т.1 а.с. 10).

Рішенням Хорольської міської ради №75 від 27.02.2006 року позивачу, як підприємцю, надано дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації на побудову магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" салону побутових послуг з житловим приміщенням на другому поверсі (т.1 а.с. 11).

Рішенням Хорольської міської ради №13 від 23.11.2006 року позивачу, як підприємцю, надано дозвіл на виготовлення проекту відведення на земельну ділянку площею 0,035 га по АДРЕСА_2 під будівництво господарських будівель для обслуговування об"єкту комерційного використання із земель запасу міської ради (т.1 а.с. 12).

Рішенням Хорольської міської ради №138 від 10.05.2007 року позивачу, як підприємцю надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку загальною 0,0350 га по АДРЕСА_3 із земель запасу Хорольскої міської ради для будівництва вбудовано-прибудованого приміщення комерційного використання з житловими приміщеннями на другому поверсі з метою розширення існуючого магазину (т.1 а.с. 22).

Відповідно до акту вибору земельної ділянки для забудови до існуючого магазину та житлового приміщення в АДРЕСА_2 від 10.05.2007 року, позивач також вказана "Замовником" та членом комісії (т.1 а.с. 14).

20 листопада 2007 року позивачем укладено договір оренди землі з Хорольською міською радою щодо земельної ділянки площею 0,0090 га , яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 15).

Рішенням Хорольської міської ради №327 від 10.12.2007 року дано згоду на збільшення площі земельної ділянки з 0,0350 га до 0,0513 га по АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 17).

Рішенням Хорольсокої міської ради №60 від 03.03.2008 року позивачу, як підприємцю, надано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,0514 га по АДРЕСА_2 для будівництва вбудовано-прибудованого приміщення комерційного використання з житловими приміщеннями на другому поверсі з метою розширення існуючого магазину (т.1 а.с. 18).

Апеляційний суд у складі колегії суддів звертає увагу, що саме ці фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції та на їх підставі судом ухвалено рішення у справі.

Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не були дотримані вимоги вищевказаної норми процесуального права, що призвело до неповного з»ясування обставин, що мають значення у справі, до невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального, неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав той факт, що ним було особисто написано заяви до виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області від імені ОСОБА_2 (а.с. 26) та її батька ОСОБА_7 (а.с. 28 -29), хоча доручення на написання таких заяв вони йому не надавали, що потягло за собою прийняття виконавчим комітетом Хорольської міської ради незаконних рішень № 345 від 22.08.2011 року та № 324 від 25.07.2011 року та незаконних свідоцтв про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 20.10.2011 року та НОМЕР_2 від 25.07.2011 року, виправити помилку, яка була допущена при прийнятті рішеннь Хорольською міською радою №345 від 22.08.2011 року, №324 від 25.07.2011 року, не має можливості.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Предметом позову є визнання рішень виконавчого комітету міської ради про оформлення права власності на частини об»єкта нерухомого майна за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - незаконними та скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно, які були видані на підставі ухвалених рішень.

По справі вбачається, що з 19.01.1985 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 18.05.2016 р. розірвано (т.1 а.с. 64).

03.12.2003 р. ОСОБА_7, який є батьком ОСОБА_2, подарував ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0078 га, надану для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, яка належала дарителю ОСОБА_7 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4, виданого Хорольською міською радою і Хорольським районним відділом земельних ресурсів 03.09.2003 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 67, яка розташована на АДРЕСА_2, що підтверджується договором дарування, посвідченим 03.12.2003 р. приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Рибкою К.О., зареєстровано у реєстрі за № 3420 (т.1 а.с. 65).

24.12.2003 р. ОСОБА_7 подарував ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_4, яка складається з однокімнатної квартири загальною площею 31,4 кв. м., яка належала дарителю на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.1999 року, що підтверджується договором дарування, посвідченим 24.12.2003 р. приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Рибкою К.О. (т.1 а.с. 66).

На звороті цього договору дарування квартири мається власноручний запис ОСОБА_9, яка дала згоду своєму чоловіку ОСОБА_7, який є батьком позивача ОСОБА_2, на дарування вказаної квартири, придбаної ними за час шлюбу, нотаріусом особу ОСОБА_9 встановлено згідно паспорту, перевірено наявність штампу про реєстрацію шлюбу.

Апеляційний суд у складі колегії суддів звертає увагу, що вказані договори дарування укладені до набрання чинності з 01.01.2004 року ЦК України та СК України у нових редакціях.

Згідно ч. 1 ст. 24 КпШС України, яка була чинною на час переходу права приватної власності на квартиру від дарителя ОСОБА_7 до обрадованого ОСОБА_4, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно п.2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

З наведеного слід зробити висновок про те, що квартира АДРЕСА_4 загальною площею 31,4 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0078 га, яка розташована на АДРЕСА_2, є особистою приватною власністю ОСОБА_4, не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4.

З офіційного веб-сайту судової влади України вбачається, що у провадженні Хорольського районного суду Полтавської області станом на 11.12.2018 року перебувають дві цивільні справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування вказаної квартири недійсним та визнання договору дарування вказаної земельної ділянки недійсним, які станом на 12.12.2018 р. не розглянуті, крім цього, у провадженні вказаного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, яка також не розглянута на цей час.

Апеляційний суд у складі колегії суддів звертає увагу, що матеріали даної цивільної справи не містять відомостей про наявність у провадженні суду першої інстанції інших справ за участю сторін.

Виходячи із предмету спору, вбачається, що підставою для прийняття рішення виконавчим комітетом Хорольської міської ради № 324 від 25.07.2011 р. про оформлення права власності на об»єкт нерухомого майна -нежитлове приміщення добудований третій зал до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 58,2 кв .м., що складає 23/50 частини (приміщення 3.4.1) за адресою АДРЕСА_2 та про видачу свідоцтва про право власності ОСОБА_2 стали її заява та декларація про готовність об»єкта до експлуатації (т.1 а.с. 23).

Аналізуючи вказані документи, а саме заяву ОСОБА_2 та декларацію про готовність об»єкта до експлуатації, на підставі яких було прийняте вказане рішення, вбачається, що заяву на ім»я виконавчого комітету Хорольської міської ради від 25.07.2011 року ОСОБА_2 написала власноручно, просила в ній дати дозвіл на виготовлення права власності на добудований до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» третій зал площею 52,3/2,1/3,8 кв. м. магазину промислових товарів та надання побутових послуг в АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 25).

У суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2, оглянувши безпосередньо цю заяву, підтвердила факт написання її власноручно, але заявила, що писала її під диктовку на той час чоловіка ОСОБА_4, який займався питанням оформлення права власності на новостворене нерухоме майно. Раніше позивач не заявляла органам про написання цієї заяви не за власним бажанням.

По справі вбачається, що декларація про готовність об»єкта до експлуатації, яка значиться у рішенні, у матеріалах справи відсутня.

Згідно ч. 5,6 ст. 177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.

Позивач не надала суду першої інстанції цей доказ для приєднання до матеріалів справи та його дослідження.

У суді апеляційної інстанції представник позивача - адвокат ОСОБА_10 заявила клопотання про приєднання до матеріалів справи декларації про готовність об»єкта до експлуатації, яка зареєстрована в Інспекції ДАБК у Полтавській області 18.07.2011 р., з якої вбачається, що замовником є приватний підприємець -фізична особа ОСОБА_2, місце знаходження об»єкта - АДРЕСА_5, початок будівництва - грудень 2010 року, дата закінчення будівництва - 2011 рік, висновок - вважати закінчений будівництвом об»єкт готовим до експлуатації, крім цього, є запис про відповідальність за подання не в повному обсязі та недостовірних даних, зазначених у декларації, відповідно до закону, із зазначенням прізвища приватного підприємця -фізичної особи ОСОБА_2 та мається підпис особи.

Позивач ОСОБА_2 стверджує, що підпис у цій декларації вчинений не нею, а міститься підпис її чоловіка ОСОБА_2

Вказана декларація не оспорена, не визнана нечинною, отже є дійсною, позивач не надала суду належних та допустимих доказів щодо вчинення підпису в ній саме її чоловіком ОСОБА_4, судова експертиза цього підпису не проведена, Інспекція ДАБК у Полтавській області, як орган, який зареєстрував цю декларацію, не заявила про допущені порушення при її складанні чи реєстрації, тому відсутні підстави вважати її недійсною.

По справі вбачається, що заява ОСОБА_2 від 25.07.2011 р. подана нею на ім»я виконкому міської ради про оформлення права власності через тиждень після затвердження вказаної декларації від 18.07.2011 р.

У позові ОСОБА_2 вказує, що на час здачі в експлуатацію всіх приміщень, вона була дуже заклопотана та перебувала у депресивному стані у зв»язку з особистими сімейними обставинами, а тому її чоловік взяв на себе вирішення всіх питань по оформленню на неї права власності на все новостворене майно.

Позивач по справі не надала доказів того, що між подружжям існувала письмова домовленість про реєстрацію права власності на новостворене майно саме на її ім»я. Позивачу повинно бути достовірно відомо про вимоги Сімейного кодексу України про рівність часток дружини та чоловіка в об»єктах права спільної сумісної власності подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що передбачено ч. 1 ст. 70 СК України.

Згідно ч. 3 ст. 54 СК України вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім'ї вчинені за згодою другого з подружжя.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.10.2011 р. ОСОБА_2 є власником 23/50 частки магазину промислових товарів та надання побутових послуг за адресою АДРЕСА_4, загальною площею 126,1 кв.м. на підставі рішення від 25.07.2011 р. № 324 (т.1 а.с. 24).

Далі, підставою для прийняття рішення виконавчим комітетом Хорольської міської ради № 345 від 22.08.2011 р. про оформлення права власності на об»єкт нерухомого майна -магазину промислових товарів та надання побутових послуг загальною площею 67,9 кв. м., що складає 27/50 частини (приміщення1;2) за адресою АДРЕСА_2 та про видачу свідоцтва про право власності ОСОБА_4 стали його заява, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об»єкта в експлуатацію (т.1 а.с. 31).

Аналізуючи вказані документи вбачається, що 18.08.2011 р. ОСОБА_4 подав власноручну заяву, в якій просив дати дозвіл на виготовлення права власності на магазин промислових товарів та надання побутових послуг в АДРЕСА_2 на дві торгівельні зали: площа першого залу - 29,6 кв. м., площа другого залу (салону побутових послуг) - 36 кв. м. (т.1 а.с. 32). Державний акт на право власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_1 від 05.04.2004 р.) площею 0,0078 га цільового призначення - для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, виданий на ім»я ОСОБА_4 на підставі договору дарування № 3420 від 03.12.2003 р., що підтверджує право приватної власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку на час прийняття рішення виконкомом міської ради (т.1 а.с. 177).

Щодо акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об»єкта в експлуатацію від березня 2001 р. (точну дату встановити неможливо), то у матеріалах справи мається п»ять ксерокопій цього акту (т.1 а.с. 35-36, 40-42, 170-12, 173-175, 186-187). Аналізуючи графу акту «об»єкт має такі показники:», то вбачається, що у цій графі деякі ксерокопії містять дописку «салону побутових послуг - 36,0 кв. м."

Позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_4 вніс дописки у вказаний акт, не встановлено хто саме зробив ці дописки та у який час, на якій стадії оформлення права власності були внесені ці дописки, висновки експертизи суду не надані з цього питання.

Цей акт складено за життя ОСОБА_7, ним підписаний (т.1 а.с.171-172), ні голова, члени державної технічної комісії не заявляли про фальсифікацію цього акту, за життя ОСОБА_7 цей акт ним не оспорено, він є дійсним. Як вказує позивач, її батько ОСОБА_7 помер.

Доводи позивача ОСОБА_2 про те, що цей акт є недійсним, не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.10.2011 р. ОСОБА_4 є власником 27/50 частки магазину промислових товарів та надання побутових послуг за адресою АДРЕСА_4, загальною площею 126,1 кв.м. на підставі рішення від 22.08.2011 р. № 345 (т.1 а.с. 33).

Таким чином вбачається, що свідоцтва про право власності на ім»я ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були видані в один день 20.10.2011 р. на підставі відповідних рішень виконкому виконкому Хорольської міської ради та є похідними від цих рішень.

Рішення виконкомів Хорольської міської ради від 25.07.2011 р. № 324 та від 22.08.2011 р. № 345 прийняті на підставі поданих сторонами документів, які є чинними, з дотриманням процедури їх прийняття.

Позивач не вказала суду у чому саме полягає незаконність вказаних свідоцтв про право власності.

Посилання місцевого суду у мотивувальній частині судового рішення, як на єдину підставу задоволення позову, що ОСОБА_4 особисто написав заяву до виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області від імені ОСОБА_2 (а.с. 26) та її батька ОСОБА_7 (а.с. 28 -29), хоча доручення на написання таких заяв вони йому не надавали, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки, як підтвердила особисто ОСОБА_2, вона власноручно під диктовку ОСОБА_4 писала вказану заяву про оформлення права власності, а яку заяву батька ОСОБА_7 мав на увазі суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, невідомо, оскільки на вказаних аркушах справи (а.с. 28 -29) міститься технічних паспорт на громадський будинок - магазин промислових товарів та надання побутових послуг.

Інших підстав задоволення позову суд першої інстанції не навів. При ухваленні судового рішення, суд першої інстанції не вказав норму матеріального права, на підставі якої прийшов до висновку про задоволення позову, що є порушенням вимог ЦПК України.

Апеляційний суд у складі колегії суддів зазначає наступне.

По справі вбачається, що до квартири №7 загальною площею 31,4 кв.м., яка за договором дарування перейшла у власність ОСОБА_4, та яка знаходилася на приватній земельній ділянці площею 0,0078 га, яка також перейшла у приватну власність ОСОБА_4, подружжям ОСОБА_4 у період шлюбу до моменту оформлення права спільної часткової власності були проведені реконструкція та добудови до вказаної квартири та створено новий об»єкт нерухомого майна - приміщення магазину промислових товарів та надання побутових послуг загальною площею 126,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_2.

Вбачається, що із вказаної площі магазину 126,1 кв.м. площа 31,4 кв.м. є площею колишньої квартири № 7, яка є приватною власністю ОСОБА_4 Приміщення цього магазину розташоване частково на приватній земельній ділянці ОСОБА_4 площею 0,0078 га та частково на земельній ділянці для промислового призначення площею 0,0090 га, яка за договором оренди землі від 20.11.2007 р. передана у строкове платне користування ОСОБА_2 під будівництво двохповерхового об»єкту - магазину з житловим приміщенням (т.1 а.с. 15,16). Тобто, вказані земельні ділянки, які перебувають під вказаним об»єктом нерухомого майна мають різний правовий статус, одна із них перебуває у приватній власності ОСОБА_4, а друга - у ОСОБА_2 на праві строкового платного користування на підставі договору оренди землі.

Також апеляційний суд у складі колегії суддів звертає увагу на наступне. Для оформлення права власності необхідно провести процедуру технічної інвентаризації новоствореного нерухомого майна для встановлення площі побудованих споруд та виготовлення на нього технічного паспорту.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2011 р. від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на ім»я КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» подано замовлення № 341-Т про проведення інвентаризації об»єкта, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, яке підписано лише одним із подружжя ОСОБА_4 (т.1 а.с. 26).

22.06.2011 р. КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на громадський будинок - магазин промислових товарів та надання побутових послуг за адресою АДРЕСА_2, в якому вказані власники ОСОБА_4 - 27/50 частин, ОСОБА_2 - 23/50 частин (т.1 а.с. 27-30).

На а.с. 178 т.1 міститься розрахунок частин співвласників нерухомого майна від 22.08.2011 р., в якому вказана загальна площа магазину 126,1 кв. м., 1-а частина - площа приміщення, яка виділяється ОСОБА_4, приміщення 1,2 площею 67,9 кв. м., яка становить пропорційно від загальної площі 27/50 частин, 2-а частина - площа приміщення, яка виділяється ОСОБА_2, приміщення 3,4,1 площею 58,2 кв. м., яка становить пропорційно від загальної площі 23/50 частин.

Таким чином вбачається, що позивач ОСОБА_2, яка згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця № 784446 від 12.06.2001р., здійснювала свою підприємницьку діяльність за місцем новоствореного об»єкта нерухомого майна, при цьому сплачуючи відповідні податки та збори, не могла не знати про розмір своєї частки у праві спільної часткової власності, яку вона має з 2011 року, не могла не бачити виготовлений технічний паспорт на об»єкт нерухомого майна, в якому ці частки зазначені.

Відповідачем ОСОБА_4 заява про застосування строків позовної давності не подавалася.

Доводи позивача ОСОБА_2 у позові про те, що новостворений об»єкт нерухомого майна вона побудувала за власний кошт, отриманий від здійснення підприємницької діяльності, не підтверджений належними та допустимими доказами. У матеріалах справи дійсно мається довідка Лубенської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 24.07.2018 р., яка підтверджує отримання підприємцем ОСОБА_2 чистого доходу (прибутку), починаючи з 2-го кварталу 2011 року до 2017 року (т.1 а.с. 203-205). Проте, позивач не надала доказів того, що отриманий дохід від здійснення підприємницької діяльності вона витратила саме на будівництво магазину, не надала копії фіскальних чеків, товарних накладних, договорів на виконання будівельних робіт на своє ім»я тощо, які б безпосередньо підтверджували факт придбання саме нею будівельних матеріалів та проведення будівельних робіт. Також позивач не надала відповідного договору з чоловіком ОСОБА_4 про будівництво магазину саме нею без його участі, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі.

З вище вказаних підстав, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо задоволення позову.

Таким чином, апеляційний суд у складі колегї суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, невірно застосував норми законодавства до спірних правовідносин, в зв'язку із чим прийняв незаконне рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1,3,4, 381 - 384 ЦПК України Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 30 липня 2018 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Хорольської міської ради Полтавської області, за участю третьої особи: КП «Лубенське МБТІ» про визнання дій незаконними та скасування рішень - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2018 року.

Головуючий суддя-доповідач Дорош А.І.

Судді: Лобов О.А.

Триголов В.М.