_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/3237/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2018 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючий - суддя Васильків Олена Василівна

секретар судового засідання Дідур Ганна Сергіївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту та довіреності недійсними, суд, -

встановив:

26.09.2014 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до відповідача, який 02.04.2015 року у порядку ст. 31 ЦПК України уточнили та просять визнати недійсним заповіт від 20.11.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований за № 1911, за яким ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, заповів ОСОБА_6 все майно де б воно не було та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день його смерті буде йому належати та на що він за законом матиме право; визнати недійсною довіреність, за якою ОСОБА_5 надав право ОСОБА_6 на отримання його пенсії у Філії ПАТ «Імексбанк» з його особистого рахунку; стягнути з відповідача судові витрати. При цьому позивачі посилаються на те, що вони є рідними сестрами спадкодавця ОСОБА_5, який помер 03.04.2014 року після довготривалої хвороби. ОСОБА_5 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 а, де його часто навідувала та допомогала сестра ОСОБА_1 Позивачі стверджують, що відповідач ОСОБА_3 колишня співмешканка ОСОБА_5 почала приходити до нього, коли він уже тяжко хворів. Після смерті ОСОБА_5 виявилось, що ним було складено заповіт, яким він заповів усе своє майно відповідачу ОСОБА_3, а також нею на підставі довіреності від ОСОБА_5 були отримані належні йому грошові кошти. Позивачі вважають, що заповіт та довіреність були складені, коли ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій через тяжку хворобу та з урахуванням психічного захворювання, перенесеного раніше. На підставі викладеного позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав.

Стороною відповідача ОСОБА_3 до суду 02.02.2015 року були подані заперечення, в яких представник відповідача посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали разом в квартирі відповідача за адресою: АДРЕСА_1, та вели спільне господарство впродовж двадцяти років. Лише останні пару місяців життя ОСОБА_5 знаходився за адресою: м. Одеса, вул. 8 Марта, 111 а, де його кілька разів навідувала сестра ОСОБА_1 Постійний догляд за ним здійснювала відповідач, яка в подальшому займалася також і похованням. При цьому сторона відповідача стверджує, що заповіт укладався в той час, коли про хворобу ще нічого не було відомо. На підставі викладеного сторона позивача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Шепітко І.Г. від 01.10.2014 року провадження по справі відкрито.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.10.2014 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту та довіреності недійсними передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

За результатами реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду зазначену справу передано на розгляд судді Васильків О.В.

Ухвалою від 06.11.2014 року справу прийнято до провадження судді Васильків О.В.

В ході судового розгляду справи були розглянуті клопотання щодо витребування доказів та допиту свідків.

Ухвалою суду від 29.09.2015 року справі було призначено комплексну комісійну посмертну судову експертизу з участю психіатра, на час проведення якої провадження у справі було зупинено.

29.02.2016 року після повернення матеріалів справи з висновком експертизи до суду провадження у справі було відновлено.

20.04.2016 року по справі призначено повторну комплексну посмертну психолого-психіатричну судову експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено.

06.11.2016 року провадження у справі відновлено в звязку з поверненням матеріалів справи з висновком експертизи щодо неможливості надати відповіді на поставлені перед експертами питання. При цьому у Висновку судово-психіатричних експертів №296 було вказано, що необхідно надати в розпорядження експертів характеризуючі відомості відносно ОСОБА_5 з місця проживання на 2013 рік, додатково опитати сусідів з докладним описом поведінки ОСОБА_5, його форм реагування, взаємовідносин з співмешканкою, стану його інтелекту і т. ін. на 2013 рік, а також допитати лікаря психіатра, який оглядав ОСОБА_5 в 2008 році стосовно стану його когнітивних функцій на момент огляду.

На виконання рекомендацій, викладених у Висновку судово-психіатричних експертів №296, судом здійсненні процесуальні дії, в тому числі проведено повторний допит свідків сусідів та лікаря.

Ухвалою суду від 09.06.2017 року по справі було призначено комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено.

06.03.2018 року з КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» Одеської обласної ради повернуто матеріали справи з висновком судово-психіатричних експертів №452, в зв'язку з чим ухвалою суду від 07.03.2018 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 17.04.2018 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті.

До судового засідання сторони та їх представники не зявились.

Представник позивачів ОСОБА_7 електронною поштою надіслала до суду заяву, в якій просить відкласти розгляд справи в звязку з її зайнятістю в іншому судовому процесі в Приморському суді м. Одеси. Однак на підтвердження вказаних обставин будь-яких доказів не надала, в звязку з чим суд вважає її неявку у судове засідання без поважних причин.

Представник відповідача ОСОБА_8 надав до суду заяву, в якій просить слухати справу за відсутності відповідача ОСОБА_3 та її представника, в позовних вимогах просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_5 помер 03.04.2014 року, актовий запис №3605, що вбачається з свідоцтва про смерть серії І-ЖД №375158, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 03.04.2014 року /т.1 а.с.58/.

З матеріалів спадкової справи №13/2014 до майна померлого 03.04.2014 року ОСОБА_5, заведеної 10.04.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 /т.1 а.с.53-89/, вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звернулись: 10.04.2014 року відповідач ОСОБА_3, а також 19.08.2014 року позивач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1, які є рідними сестрами спадкодавця ОСОБА_5

Відповідно до заповіту, зареєстрованого за №1911 та посвідченого 20.11.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, все майно де б воно не було та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день його смерті буде йому належати, заповів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Заповіт посвідчено в присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 /т.1 а.с.62/.

З довідки №139 від 25.06.2014 року, виданої СОН «Балтський» вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, дійсно проживав та був постійно прописаний за адресою: м. Одеса, вул. 8 Марта, 111а, з 16.02.1968 року до дня смерті 02.04.2014 року /т.1 а.с.178/.

Судом досліджено надану управлінням Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси на виконання ухвали суду про витребування доказів довідку, з якої вбачається, що за період з 01.01.2010 року по 03.04.2014 року ОСОБА_5 перераховувались кошти на рахунок, відкритий у ФАТ "Імексбанк" в м. Одесі в сумі 131657,23 грн. /т.1 а.с.145-146а/. Крім того, на виконання ухвали суду Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Імексбанк" надано виписку з рахунку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та письмову відповідь, вих. №6163 від 28.09.2015 року, з якої вбачається, що зняття коштів з рахунку проводилось через банкомат за допомогою банківської платіжної картки, тому встановити, ким були проведені операції є неможливим. Крім того, суд додатково повідомлено, що у справі з юридичного оформлення рахунку ОСОБА_5 відсутні будь-які довіреності на розпорядження його рахунком /т.2 а.с.65-69/.

З Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей (на запит особи, щодо якої вчинено нотаріальну дію) №28473097 від 03.03.2015 року, наданого на ухвалу суду про витребування доказів приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_4, вбачається, за параметрами: ОСОБА_5, в Єдиному реєстрі довіреностей інформація відсутня /т.1 а.с.148/.

Судом досліджено висновок експерта №285, складений 22.02.2016 року судово-медичною комісією, з якого вбачається, що комісія прийшла до висновку, що приймаючи до уваги наявність психічних розладів задовго до моменту складання заповіту (відомості за 2008 рік), у зв'язку зі змінами емоційно-вольової та інтелектуально-мнестичної психічних функцій, а також той факт, що процес змін в психічній сфері продовжував усугублятися внаслідок онкологічної інтоксикації, слід заключити, що ОСОБА_5 з жовтня по грудень 2013 року, зокрема, на момент складання заповіту 20.11.2013 року повністю не міг усвідомлювати реальне значення своїх дій, свідомо керувати ними і передбачати їх наслідки /т.2 а.с.72-87/.

З Висновку судово-психіатричних експертів №452, складеного КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» 27.10.2017 року, вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 03.04.2014 року з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, супутнього (онкологічного) захворювання був здатний усвідомлювати значення своїх дій, що відбувалися у період з жовтня по грудень 2013 року, та керувати ними, передбачати їх наслідки. ОСОБА_5 під час укладання заповіту від 20.11.2013 року на хронічний стійкий психічний розлад не страждав, у будь-якому тимчасовому хворобливому стані не перебував, тому він був здатний усвідомлювати значення своїх дій, можливі наслідки своєї поведінки. ОСОБА_5 протягом часу з жовтня по грудень 2013 року на хронічний стійкий психічний розлад не страждав, у будь-якому тимчасовому хворобливому стані не перебував, тому він був здатний усвідомлювати значення своїх дій, можливі наслідки своєї поведінки /т.2 а.с.232-245/.

В ході судового розгляду справи за клопотаннями сторін судом були допитані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 в якості свідків, а також свідки.

04.06.2016 року вході допиту у якості свідка позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_5, якого в останні місяці життя доглядала. Свідок ОСОБА_1 суду пояснила, що ОСОБА_5 з відповідачем ОСОБА_3 жили разом, потім розішлись і він повернувся жити до себе додому на вул. 8 березня. В той час ОСОБА_3 дуже рідко до нього приходила, а після смерті ОСОБА_5 все забрала собі або роздала чужим людям. Свідок ОСОБА_1 суду пояснила, що вважала, що відповідач ОСОБА_3 поділиться з нею, але коли ОСОБА_5 помер їй нічого не дісталось. Також свідок ОСОБА_1 зазначила, що у ОСОБА_5 не все в порядку було з головою, оскільки він міг одне й те саме говорити 20 раз та був неврівноважений, а також вказала, що похованням займалась відповідач ОСОБА_3, так як вона зняла гроші з рахунка ОСОБА_5

В ході допиту у якості свідка 04.06.2016 року відповідач ОСОБА_3 суду повідомила, що з ОСОБА_5 проживала разом з 1994 року по день його смерті. Весь час до 2014 року ОСОБА_5 проживав у неї в квартирі по вул. Вільямса у м. Одесі, після по вул. 8-го березня у своєму будинку оскільки стан його здоров'я погіршився і йому було тяжко їхати до квартири, крім цього на першому поверсі приватного будинку йому за станом здоров'я було легше. Щодо ОСОБА_5 вона пояснила, що це був адекватний чоловік, який нормально розмірковував, дуже роботяща людина. При цьому у нього було хобі - розведення птиць, які знаходились в квартирі в клітках. Коли це хоббі стало заважати знаходиться мешканцям в квартирі, клітки з птахами перевезли до приватного будинку по вул. 8-го березня. Крім цього, свідок пояснила, що у ОСОБА_5 були дуже великі плани на майбутнє, він хотів перебудувати будинок на вул. 8-го березня, для чого він купив та доставив кримський ракушняк, крім цього, збирав будівельні матеріали які знаходив або якими ділилися знайомі, віконні рами, двері тощо. Свідок наполягала, що розведення птиць та бажання перебудувати будинок ні в якому разі не можна ототожнювати з якимось психічними відхиленнями, це була нормальна поведінка чоловіка. Також свідок зазначила, що заповіт ОСОБА_5 підписав до свого першого звернення з онкологічною хворобою від ускладнень якої згодом помер.

Допитаний в судовому засіданні 04.06.2016 року та 28.02.2017 року свідок ОСОБА_10 підтвердив, що він був свідком при посвідченні заповіту та мешкав у сусідній квартирі з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також пояснив, що ОСОБА_3 з ОСОБА_5 мешкали разом біля 20 років та в них були дуже гарні відносини. Поведінка ОСОБА_5 на час посвідчення оспорюваного заповіту була нормальна та, як пояснив свідок, ОСОБА_5 був "живчик". Свідок, як сусід бачив, що ОСОБА_5 збирав будівельні матеріали та інші речі, як він знав на будівництво дачі, та нікому ці матеріали із сусідів не заважали. ОСОБА_5 особисто приходив до свідка та просив його бути присутнім під час посвідчення заповіту, оскільки боявся, що його сестри в подальшому будуть намагатись скасувати заповіт.

Свідок ОСОБА_9, допитана в судових засіданнях 04.06.2016 року та 28.02.2017 року, суду пояснила, що також була свідком при посвідченні заповіту та мешкала у сусідній квартирі з ОСОБА_5 Свідок ОСОБА_9 підтвердила, що на час посвідчення оспорюваного заповіту поведінка ОСОБА_5 була нормальна, він був здатний усвідомлювати значення своїх дій, можливі наслідки своєї поведінки та був компанійською людиною.

Допитана в судовому засіданні 04.06.2016 року за клопотанням сторони відповідача свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що спілкувалась з ОСОБА_5 по-сусідськи, тривалий час відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживала в квартирі відповідача на вул. Ак. ОСОБА_12, та лише після того, як ОСОБА_5 захворів та не зміг самостійно ходити, він став жити в будинку на вул. 8 березня, де його доглядала ОСОБА_3

Допитані в судовому засіданні 04.06.2016 року за клопотанням представника позивачів свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_12 та ОСОБА_15 пояснили, що ОСОБА_5 був тяжкою людиною, часто сварився з ОСОБА_3 ОСОБА_5 займався тим, що збирав будівельні матеріали, різний хлам та звозив їх до свого приватного будинку, тримав у великій кількості клітини з птахами та мав сварливий характер. При цьому, допитані вдруге 28.02.2017 року свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 суду пояснили, що з 2006 року по 2012 рік проживали у ОСОБА_5 на квартирі та зазначили, що він був дуже неприємною в спілкуванні людиною. ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_3 та вони дуже часто сварились, влітку вона його виселила та він повернувся в свій будинок, де посварився з свідками, в звязку з чим свідок ОСОБА_13 навіть звертався до поліції.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні 28.02.2017 року пояснила, що є донькою позивача ОСОБА_2, а відповідач ОСОБА_3 є її хрещеною матірю, однак вони не спілкуються. Свідок пояснила, що з 2012 року її дядько ОСОБА_5 проживав в своєму будинку на вул. 8 березня та потребував допомоги, в звязку з чим свідок та її мати позивач ОСОБА_2 кілька разів до нього приїжджали. В останні місяці життя ОСОБА_5 їм не вдалося попасти до нього в будинок, оскільки ключі від замка мала тільки відповідач ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_17 28.02.2018 року в судовому засіданні пояснив, що проживав у ОСОБА_5 за адресою: м. Одеса, вул. 8 березня, 111, як квартирант приблизно два роки і два місяці. Вони спілкувались з приводу будівництва. Свідок проживав один в будинку, лише пізньою осінню ОСОБА_5 приїхав до будинку, захворів, і жив там до смерті. Відповідач ОСОБА_3 постійно до нього приходила. Після смерті ОСОБА_5 наступного ранку свідок пішов з вказаного будинку.

Допитаний в судовому засіданні 28.02.2018 року свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що відповідач ОСОБА_3 його рідна тітка. Свідок добре знав ОСОБА_5, який проживав разом з відповідачем ОСОБА_3 Свідок зазначив, що допомагав ОСОБА_5 перевозити речі, які збирав ОСОБА_5 та його пташок. При цьому свідок зазначив, що він періодично вивозив будівельні матеріали та хлам, ОСОБА_5 давав йому гроші на бензин. Деякі речі ОСОБА_5 віддавав в село та, крім того, торгував на Староконному ринку. Свідок зазначив, що ОСОБА_5 був нормальною людиною, лише в 2006 році мав серйозний стрес, оскільки втратив свої збереження, вкладені в «МММ».

Крім цього, в судовому засіданні було допитано двох свідків - лікарів. За клопотанням представника позивача 16.05.2017 року було допитано свідка ОСОБА_19 - лікаря психіатра, який спостерігав ОСОБА_5 у 2010 році. Свідок пояснив, що у ОСОБА_5 у 2010 році він не виключав формування маячних ідей, зниження когнітивних функцій, при цьому лікар зазначив, що як правило це спостерігається у людей похилого віку. Свідок ОСОБА_19 також пояснив, що ОСОБА_5 звернувся до нього щоб отримати сильнодіючі препарати, але він йому відмовив, та прописав свій курс лікування. При цьому свідок пояснив, що згідно медичної карти та стану хворого він прописав нормальну дозировку ліків, а не підвищену, та зазначив, що у разі прийму ліків згідно рецепту, вони не в якому разі не могли впливати та свідомість пацієнта. Також ОСОБА_19 зазначив, що він не може відповісти, чи міг віддавати ОСОБА_5 значення своїх дій у листопаді 2013 року, це питання слід адресувати експертам.

Допитана в судовому засіданні 04.04.2017 року за клопотанням представника відповідача лікар - терапевт КУ "Міська поліклініка №20" ОСОБА_20 пояснила, що знала ОСОБА_5 та ОСОБА_3 як своїх пацієнтів та на протязі тривалого часу приймала їх як у себе в кабінеті, так і приходила до них в квартиру по вул. Вільямса в м. Одесі. Вони були звичайними пацієнтами, нічим не відрізнялись від інших. У ОСОБА_5 були властиві для його віку хвороби, крім цього у нього була виявлена онкологія та він переніс операцію, після якої проходив спостереження у лікарів з цього приводу. На питання представника відповідача про можливість віддавати ОСОБА_5 значення своїх дій та про його психічний стан, свідок ОСОБА_20 відповідала, що ОСОБА_5 був звичайною середньостатистичною людиною, був трохи емоційним, але абсолютно в своєму розумі, з звичайним інтелектом.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Частиною 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Проаналізувавши пояснення свідків, наданих в судових засіданнях, суд приходить до висновку, що немає підстав вважати, що волевиявлення ОСОБА_5 під час складення оспорюваного заповіту не було вільним і не відповідало його волі.

Крім того, комісія експертів-психіатрів проаналізувавши свідчення з роздруківки допиту свідків у суді, та з урахуванням наявної медичної документації, дійшла до висновків, що ОСОБА_5 у період з жовтня по грудень 2013 року, був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, передбачати їх наслідки, на хронічний стійкий психічний розлад не страждав.

Стосовно висновку експерта №285, складеного 22.02.2016 року, суд зауважує, що він ґрунтується на припущеннях, а саме експертна комісія вказала, що «з огляду на той факт, що заповіт був складений 20.11.2013 року (тобто всього за 4 місяці до смерті), слід зробити висновок, що на момент складання заповіту у ОСОБА_5 вже була присутня виражена ракова інтоксикація, яка безумовно, супроводжується і вираженими психічними розладами». Виходячи з зазначеного припущення було визначено і те, що визначальними в психоемоційному стані ОСОБА_5 на момент складання ним заповіту «є не його вікові особливості та рівень інтелектуального розвитку, а саме прояви онкологічної патології - ракова інтоксикація і виражений больовий синдром, які неминуче призводять до виражених психічних розладів. У розпорядженні експертів відсутні дані про прийом ОСОБА_5 медикаментів на момент складання заповіту, при цьому відсутність цих даних не впливають на висновки експертної комісії в частині, яка стосується психоемоційного стану ОСОБА_5Г».

Слід також зауважити, що детельний аналіз медичної документації зроблений в висновку №452 у повній мірі спростовує виводи, зроблені у висновку №285, в звязку з чим суд відхиляє висновок експерта №285, складений 22.02.2016 року, оскільки він є необґрунтованим, суперечливим та сумнівним.

На підставі викладеного, з урахуванням досліджених висновків експертиз та пояснень свідків, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_5 на момент складення заповіту ніякими психічними розладами не страждав, а отже мав можливість розуміти значення своїх дій та керувати ними. Обставини, встановлені в ході судового розгляду справи, щодо того, що ОСОБА_5 збирав непотрібні речі та утримував велику кількість пташок, не свідчать про наявність психічного захворювання, а відображають спосіб життя, обраний ОСОБА_5 При цьому свідчення свідків щодо поганих взаємин та частих сварок ОСОБА_5 з відповідачем ОСОБА_3 також не можуть бути підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки судом достеменно встановлено, що складений 20.11.2013 року заповіт повністю відповідав внутрішній волі ОСОБА_5 та був оформлений відповідно до діючого законодавства та в присутності двох свідків, посвідчений нотаріально. Крім того, навіть допитані за клопотанням сторони позивачів свідки підтвердили, що в останні місяці життя ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_3 продовжувала піклуватись про нього, а щирі свідчення позивача ОСОБА_1 щодо мотиву звернення до суду, а саме в частині того, що відповідач не виділила сестрам - позивачм по справі коштів, які є спадщиною від рідного брата, свідчать про безпідставність заявленого позову.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог щодо визнання заповіту недійсним позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити.

Стосовно позовних вимог щодо визнання недійсною довіреності суд зауважує, що в ході розгляду справи стороною позивачів не доведено факт існування такої довіреності. Судом за клопотанням сторони позивачів була витребувана інформація щодо підстав отримання відповідачем ОСОБА_3 коштів, які зберігалися в АТ "Імексбанк". На виконання ухвали суду Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Імексбанк" надала відповідь 02.10.2016 року, що в установі відсутні будь-які довіленностіна розпорядження рахунком ОСОБА_5 /т.2 а.с.65/, в звязку з чим в задоволенні вказаної вимоги також слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1222, 1223, 1233-1235, 1248, 1253, 1257 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту та довіреності недійсними - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня одержання копії рішення шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Васильків О. В.