Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 301/1075/15-ц

провадження № 61-9399св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області, у складі судді Марковича І. І., від 10 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області, у складі колегії суддів:

Мацунича М. В., Інгатюка Б. Ю., Панька В. Ф., від 13 січня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до

публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»(далі - ПАТ «СК «Країна») про стягнення страхового відшкодування та пені.

Позовна заява мотивована тим, що 17 грудня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля Volkswagen Crafter, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, сума матеріальних збитків відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 04 березня 2015 року склала 23 080,59 грн. Постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні ДТП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована у ПАТ «СК «Країна», яке 12 травня 2015 року сплатило йому страхове відшкодування у розмірі 6 827,45 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами сплатити страхове відшкодування у повному обсязі, проте відповідач відмовив йому у виплаті.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з

відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 16 253,14 грн, пеню за затримку виплати у розмірі 2 090,96 грн та судові витрати.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області

від 10 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що страхова компанія у передбачений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк направила свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. ОСОБА_3 не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди. На підставі зазначеного, суд поклав в основу рішення звіт про вартість матеріального збитку від 03 січня 2015 року, замовником якого було ПАТ «СК «Країна».

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13 січня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач не довів, що розмір матеріального збитку більший, ніж страхове відшкодування, сплачене

ПАТ «СК «Країна». Крім того, позивач не порушував клопотання про призначення судової експертизи.

21 березня 2016 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули увагу на те, що фактичні збитки, заподіяні позивачу, склали більшу суму, ніж було відшкодовано страховою компанією. Крім того, суди не надали жодної оцінки квитанціям, які містяться у матеріалах справи та були надані позивачем на підтвердження понесених витрат. Також не роз'яснили позивачу право заявити клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

02 червня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшов відзив (заперечення)

ПАТ «СК «Країна», в якому останнє просило касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. У відзиві ПАТ «СК «Країна» зазначає, що касаційна скарга не містить посилань на норми матеріального права, які були неправильно застосовані судами попередніх інстанцій. Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів.

23 травня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «СК «Країна», третя особа - ОСОБА_5,про стягнення страхового відшкодування та пені призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що 17 грудня 2014 року

ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_1, недотримавшись безпечної дистанції та не врахувавши дорожню обстановку, допустив зіткнення із автомобілем марки Volkswagen Crafter, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок ДТП автомобіль Volkswagen Crafter зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Іршавського районного суду Закарпатської області

від 27 січня 2015 року винним у зазначеній ДТП визнано ОСОБА_5

Відповідальність ОСОБА_5 була застрахована у ПАТ «СК «Країна» відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13 серпня 2014 року № АІ/3357783.

19 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «СК «Країна» із повідомленням про ДТП.

ПАТ «СК «Країна» звернулась до ТОВ «Експертум АВЕ», в якого замовила проведення оцінки розміру завданої шкоди. Згідно звіту про оцінку пошкодженого майна від 03 січня 2015 року № 10377 розмір матеріального збитку пошкодженого автомобіля марки Volkswagen Crafter, реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 8 792,94 грн, з урахуванням фізичного зносу та ПДВ.

Не погоджуючись зі звітом про оцінку майна від 03 січня 2015 року №10377, ОСОБА_3 замовив автотоварознавче дослідження у експерта ОСОБА_9, який 04 березня 2015 року склав висновок № 56/03-15, яким визначив вартість відновлювального ремонту із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки Volkswagen Crafter, реєстраційний номер НОМЕР_2, у розмірі 23 080,59 гривень.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У пункті 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Положенням пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із пунктом 34.3 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Заперечуючи проти позову, ПАТ «СК «Країна» посилалось на те, що на підставі вищезазначених норм Закону виплата страхового відшкодування була проведена у розмірі шкоди, оціненої страховою компанією.

25 грудня 2014 року ПАТ «СК «Країна» здійснено огляд пошкодженого автомобіля Volkswagen Crafter, реєстраційний номер НОМЕР_2, та складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу. При цьому, позивач був присутній при огляді експертом автомобіля та погодився з переліком пошкоджень, підписавши протокол огляду транспортного засобу.

За результатами огляду ПАТ «СК «Країна» складено страховий акт, яким визначено розмір страхового відшкодування, який без врахування франшизи та ПДВ становить 6 827,45 грн. Страхове відшкодування у зазначеному розмірі було 10 квітня 2015 року сплачено ОСОБА_3 на його поточний рахунок у банку.

Позивачу, як того вимагає Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 6 827,45 грн, оскільки останній не надав страховику документи, які б підтверджували факт оплати вартості проведеного ремонту автомобіля.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки розмір завданої позивачу шкоди був оцінений страховиком та позивачу виплачене страхове відшкодування на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач не скористався своїм правом та не заявив в судах клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, а отже не довів, що розмір страхового відшкодування визначений страховою компанією неправильно.

Встановлено, що оскаржені судові рішення прийняті з додержанням судами норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області

від 10 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк