Справа № 567/646/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

секретар - Стаднікова А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ "Максус Лізинг" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

в травні 2018 року в Острозький районний суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначає, що 14.05.2018 він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу, відповідно до якого ТОВ "Максус Лізинг" зобов'язалось придбати у свою власність та передати йому у користування транспортний засіб марки/модель: Ravon R2, комплектація/модифікація: Comfort, об'єм/тип двигуна: 1,15/ бензин, привід: 4х2.

На виконання умов договору фінансового лізингу, 14.05.2018 позивачем було сплачено відповідачу 20000 грн., як оплата згідно договору фінансового лізингу № 01249 від 14.05.2018 року за автомобіль.

Посилається на те, що жодних дій зі сторони відповідача щодо виконання умов договору фінансового лізингу вчинено не було, тому 15.05.2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про розірвання договору фінансового лізингу, оскільки вважав його таким що грубо порушує його права як споживача та сторони договору, та просив повністю повернути сплачений ним платіж у сумі 20000 грн.

Водночас вказує, що відповідач дану заяву проігнорував, його вимоги не задовольнив, грошові кошти у сумі 20000 грн. не повернув, а відтак вважає, що заходи досудового врегулювання спору жодних результатів не дали.

Окрім того, позивач вважає, що зазначений договір фінансового лізингу від 14.05.2018 є недійсним та просить суд застосувати наслідки його недійсності виходячи з того, що за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України, тому підлягає нотаріальному посвідченню. В порушення вказаних вимог договір укладено без додержання вимог щодо його нотаріального посвідчення.

Зазначає, що положення договору визначені п. 12.1., п. 12.5., п. 12,6., п. 12,7., п.12,9., 12,14 статті 12, свідчать про несправедливість умов договору.

Вказує, що умови договору фінансового лізингу встановлюють жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не тільки за будь-яке порушення умов договору, а також за розірвання договору (п. 12.1. статті 12 Договору), що є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Вказує, що договором фінансового лізингу не визначено розміру лізингових платежів, не визначено обсяг фінансового активу, обсягу фінансування за договором, та обсяг грошових зобов'язань позивача, строк їх сплати так як згідно положень договору фінансового лізингу, визначення термінів, що містяться у ньому, відсилають до Додатку № 1, який згідно договору є його невід'ємною частиною, водночас ним Додаток № 1 не підписувався.

Зазначає що у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що на його думку, відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України, є підставою для визнання договору недійсним.

Враховуючи наведені обставини, просить визнати недійсним договір № 01249 фінансового лізингу від 14.05.2018, укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" на його користь грошові кошти в розмірі 20000 грн.

Ухвалою суду від 24.05.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, одночасно роз'яснено відповідачу, право подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ "Максус Лізинг" в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву на позов у встановлений строк відповідач не подав.

За клопотанням позивача, згідно ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Позивач в судове засідання не з'явився подав до суду заяву, в якій вказав, що заявлені позовні вимоги підтримаує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, розгляд справи просить проводити у його відсутності.

Суд, розглянувши справу в порядку загального позовного провадження, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, вважає, що позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів підлягає задоволенню, виходячи з такого.

В судовому засіданні встановлено, що 14.05.2018, року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №01249, відповідно до п. 1.3. статті 1 "Предмет договору фінансового лізингу" якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства.

Згідно п. 1.1. статті 1 "Предмет договору фінансового лізингу" договору, предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб зазначений у даній статті та у специфікації (Додаток № 1 договору), а саме: марки/модель: Ravon R2, комплектація/модифікація: Comfort, об'єм/тип двигуна: 1,15/ бензин, тип КПП: ПАТ привід: 4х2 Специфікація предмета лізингу була самостійно та свідомо обрана лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає його вимогам.

Згідно п. 1.2. статті 1 "Предмет договору фінансового лізингу" договору, вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору зазначається у даному договорі та в Додатку № 1. Це підтверджується копією договору фінансового лізингу (а. с. 16-22).

На виконання умов договору фінансового лізингу, 14.05.2018 позивачем було сплачено відповідачу 20000 грн., що підтверджується копією квитанції № 2 від 14.05.2018 року. (а. с. 23)

Правовідносини, що виникли між сторонами у зв'язку з укладенням договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та Законом України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

За змістом ч. 5 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів")

Частина 2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" закріплює визначення поняття "несправедливі умови договору", за якою умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналіз норм ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" свідчить про те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови договору про: звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника)у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи уразі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником)договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимогу разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника)у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір уразі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Аналізуючи зазначену норму права Верховний Суд України дійшов висновку (постанова від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, постанова від 11.05.2016 року у справі № 6-3020цс15, постанова від 11.05.2016 року у справі № 6-65цс16, постанова від 19.10.2016 року у справі № 6-1551цс16), який підтриманий Верховним Судом у постанові від 26.04.2018 року у справі № 708/700/16-ц, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Проаналізувавши норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що положення укладеного договору фінансового лізингу є несправедливими згідно ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Як вбачається з матеріалів справи, умови Договору фінансового лізингу визначені п. 1.1., п. 1.7. статті 1, п. 2.2. статті 2, пп. 3.2.3., 3.2.4., 3.2.6. п. 3.2., пп. 3.3.3. п. 3.3., пп. 3.4.5. п. 3.4. статті 3, п. 4.1. статті 4, п. 6.3. статті 6, стаття 8 в цілому, п. 9.1., п. 9.2., п. 9.3., п. 9.4., п. 9.6. статті 9, п. 10.1., п. 10.2., п. 10.3., п. 10.8, п. 10.11, п. 10.13 статті 10, п. 11.4. статті 11, п. 12.1., п. 12.5., п. 12,6., п. 12,7., п.12,9., 12,14 статті 12, п. 16.12. статті 16, п. 17.2., п. 17.4., п. 17.5. статті 17, з врахуванням вищезазначених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду України підтриманих Верховним Судом, є несправедливими, оскільки одночасно, порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві, тобто позивачу.

Зокрема, згідно п. 1.1. статті 1 "Предмет договору фінансового лізингу" договору, предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб зазначений у даній статті та у специфікації (Додаток № 1 Договору), а саме: марки/модель: Ravon R2, комплектація/модифікація: Comfort, об'єм/тип двигуна: 1,15/ бензин, тип КПП: ПАТ привід: 4х2Специфікація предмета лізингу була самостійно та свідомо обрана лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає його вимогам.

З даного пункту договору вбачається, що предмет фінансового лізингу належним чином не визначений, зокрема відсутні технічні та індивідуальні характеристики транспортного засобу, рік його випуску, продавець (постачальник).

Згідно п. 1.2. статті 1 "Предмет договору фінансового лізингу" договору, вартість предмета лізингу на момент укладання даного Договору зазначається у даному договорі та в Додатку № 1.

Згідно п. 1.7. статті 1 "Предмет договору фінансового лізингу" договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організації договору; авансового платежу (що є обов'язковим платежем, що складає частину від вартості предмета лізингу, розмір якого визначено у даному договору та Додатку № 1 до договору та становить 25% відсотків, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу. На авансовий платіж не нараховуються жодні відсотки.); у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5. ст. 9 даного договору.

Згідно п. 2.2. статті 2 "Строк дії Договору та строк лізингу" договору, строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового періодичного платежу (що є щомісячним платежем, що сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця у строки та в розмірі відповідно даного договору та до графіку сплати лізингових періодичних платежів (Додаток №1 до договору)) за Додатком № 1 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору.

Відповідно до пп. 3.2.3, пп. 3.2.4., пп. 3.2.6. п. 3.2. статті 3 «Права та обов'язки сторін» договору, лізингодавець має право:

- залишати предмет лізингу на власному майданчику (або яким користується) в разі наявності несплаченого лізингоодержувачем лізингового платежу (це поняття включає всі види платежів, передбачених даним Договором) в строки та у порядку передбаченими даним договором. В такому випадку, предмет лізингу залишається на майданчику лізингодавця до моменту погашення заборгованості по умовам даного договору, але не більше 1 календарного місяця. У разі непогашення заборгованості лізингоодержувачем протягом 1 календарного місяця з моменту виникнення такої заборгованості та після закінчення місячного терміну, вказаного у даному пункті, даний договір вважається таким, що втратив силу та є розірваним Лізингодавцем за порушення лізингоодержувачем умов даного договору;

- у випадку, якщо лізингоодержувач прострочив виконання зобов?язань за сплатою лізингових платежів більше як на один місяць, лізингодавець має право вилучити предмет лізингу у лізингоодержувача. При цьому лізингоодержувач погоджується, що про існування терміну сплати лізингових платежів, та їх порушення, йому відомо, та не повинен чинити опір та перешкоди при вилученні предмету лізингу та повинен передати лізингодавцю свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (інструкцію, сервісну книжку, щодо);

- розірвати даний договір в односторонньому порядку за умови невиконання Лізингоодержувачем умов даного договору.

Відповідно до пп. 3.3.3. п. 3.3. статті 3 "Права та обов'язки сторін" договору, лізингоодержувач зобов'язаний:

- у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного договору, а також компенсувати витрати лізингодавця, які пов'язані з реєстрацією предмету лізингу в відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів на підставі виставленого рахунку протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання такого рахунку від лізингодавця. На вимогу лізингодавця надати для огляду платіжні доручення (квитанції, інші банківські документи), що підтверджують сплату платежів за даним договором.

Відповідно до пп. 3.4.5. п. 3.4. статті 3 "Права та обов'язки сторін" договору, лізингоодержувач має право:

- не раніше ніж пройде 12 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувачем, достроково здійснити сплату всієї суми лізингових платежів, належних до сплати лізингоодержувачем за умовами даного договору. Якщо за погодженням сторін строк лізингу буде скорочено, лізингоодержувач зобов'язується достроково сплатити належні лізингові платежі, при цьому розмір лізингових платежів може бути переглянутий за згодою сторін. У випадку такого дострокового погашення лізингоодержувачем всієї суми лізингових платежів та належного виконання лізингоодержувачем даного договору, в тому числі зобов'язань по сплаті сум пені, штрафів тощо, лізингодавець зобов?язується зробити всі необхідні дії щодо передачі лізингоодержувачу права власності на предмет лізингу на умовах, передбачених даним договором.

Згідно п. 4.1. статті 4 "Умови поставки та прийому-передачі предмета лізингу" договору, лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісія за організацію договору (що є першочерговим одноразовим платежем, який входить до складу обовязкових платежів, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним що повязані з укладенням договору, в тому числі витрати, що пов'язані з пошуком предмету лізингу лізингоодержувачу. Розмір комісії попередньо погоджений сторонами та відображається у даному договорі та Додатку № 1 до договору, та становить 10% (десять відсотків) від вартості предмета лізингу); авансового платежу; у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, з урахуванням умов викладених у п.1.7. ст. 1 даного договору.

Згідно п. 6.3. статті 6 "Гарантійні зобов'язання" договору, представник лізингодавця та представник заводу-виробника має право прийняти рішення про припинення гарантійних зобовязань, якщо ним (уповноваженим представником) будуть виявлені і зафіксовані у гарантійному талоні (сервісній книзі) суттєві порушення конкретних вимог нормативно-технічної документації на предмет лізингу, які можуть призвести до передчасного виходу його з ладу.

Згідно п. 8.5. статті 8 "Вартість предмета лізингу та платежі" договору, всі планові платежі, які визначаються у Додатку № 1 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 9.1. статті 9 "Сплата комісії за організацію договору та авансового платежу" договору, комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10% який лізингоодержувач сплачує на користь Лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію договору зазначено у Додатку № 1 до даного договору. Комісія за організацію договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу.

Згідно п. 9.2. статті 9 "Сплата комісії за організацію Договору та авансового платежу" договору, авансовий платіж складає частину від вартості предмету лізингу в розмірі 25 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного у даному договорі та у Додатку № 1 до даного договору.

Згідно п. 9.3. статті 9 "Сплата комісії за організацію Договору та авансового платежу" договору, лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж, на умовах викладених у даному договорі, впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, які визначені в Додатку № 1 до даного договору. На авансовий платіж який сплачується у відповідності до Додатку № 1 не нараховуються жодні відсотки. лізингоодержувач має право сплатити авансовий платіж достроково без сплати штрафів. Погоджений сторонами строк сплати авансового платежу може бути змінений за письмовою заявою лізингоодержувача та/або закріплений додатковою угодою до даного договору.

Згідно п. 9.4. статті 9 "Сплата комісії за організацію Договору та авансового платежу", даним договором сторони визначили, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 25% від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмету лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобов'язаний єдиноворазово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів. У такому випадку сплата різниці проводиться лізингоодержувачем на підставі наданої квитанції або рахунку. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та подальші лізингові та інші обовязкові платежі будуть визначені у новому Додатку № 1 до даного договору, який сторони зобов'язані підписати на момент отримання предмету лізингу та який є його невід'ємною частиною. Сторони погодили, що доказом зміни вартості предмету лізингу є рахунок-фактура чи прайс-лист від продавця транспортного засобу станом на дату виписки рахунку-фактури продавцем.

Згідно п. 9.6. статті 9 "Сплата комісії за організацію Договору та авансового платежу", кошти які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: комісія за організацію договору; авансовий платіж; у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5. ст. 9 даного договору.

Відповідно до п. 10.1. статті 10 "Сплата лізингових періодичних платежів", лізинговий періодичний платіж це платіж який сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до Графіку сплати лізингових періодичних платежів (Додаток № 1 до договору). Кожний лізинговий періодичний платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування (що є сумою грошових коштів, що становить різницю між вартістю предмета лізингу, на момент його передачі, та сплаченим лізингоодержувачем авансовим платежем та можливою доплатою відповідно до умов договору. На суму обсягу фінансування нараховуються відсотки (проценти), обсяг фінансування та відповідні відсотки мають сплачуватись лізингоодержувачем на користь лізингодавця. Порядок та розмір сплати обсягу фінансування визначається у договорі та Додатку № 1 до договору) у розмірі 18,49 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу).

Відповідно до п. 10.2. статті 10 "Сплата лізингових періодичних платежів", на момент укладення даного договору попередній розмір щомісячного періодичного платежу, у разі залишення вартості предмету лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 148,60 доларів США, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні, на фактичну дату укладення даного договору, що відповідно становить 3893,32 гривень у гривневому еквіваленті на дату укладання цього договору, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні. У випадку зміни вартості предмета лізингу на момент його придбання лізингоодержувачу, сторони зобов'язані підписати новий Додаток № 1 до даного договору, виходячи з остаточної вартості.

Відповідно до п. 10.3. статті 10 "Сплата лізингових періодичних платежів" договору, у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору, сторони домовились та беруть на себе зобов'язання, підписати новий Додаток № 1 до даного договору із визначенням лізингових періодичних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу, що буде діяти на момент купівлі предмету лізингу лізингоодержувачу.

Відповідно до п. 10.8. статті 10 "Сплата лізингових періодичних платежів" договору, кошти, які сплачуються лізингоодержувачем на виконання Додатку № 1 до даного договору, зараховуються у наступному порядку: у разі наявності, сплата нарахованих штрафних санкцій за порушення лізингоодержувачем обов'язків за даним договором; у разі наявності, сплата простроченої заборгованості з нарахованої відсоткової ставки за користування обсягом фінансування; у разі наявності, сплата простроченої заборгованості з нарахованої комісії за супроводження договору; сплата суми поточного платежу з нарахованої відсоткової ставки за користування обсягом фінансування; сплата суми поточного платежу з нарахованої комісії за супроводження договору; у разі наявності, сплата простроченої заборгованості з відшкодування частини вартості предмета лізингу згідно Додатку № 1 до даного договору; сплата поточного платежу з відшкодування частини вартості предмета лізингу згідно Додатку № 1 до даного договору. У випадку перерахування лізингоодержувачем платежів за цим договором (як чергових лізингових платежів, так і простроченої заборгованості) з порушенням вищевказаної послідовності та незалежно від того, яке призначення платежу зазначено у квитанції, лізингодавець має право самостійно перерозподілити отримані від лізингоодержувача кошти у відповідності з послідовністю, викладеною у цьому пункті, шляхом проведення відповідних бухгалтерських операцій.

Відповідно до п. 10.11. статті 10 "Сплата лізингових періодичних платежів" договору, дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акту приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. При цьому сторони зобов'язані укласти відповідну додаткову угоду до договору, якою буде закріплено наступний порядок такого дострокового закриття.

Відповідно до п. 10.13. статті 10 "Сплата лізингових періодичних платежів" договору, у випадку настання істотних змін на кредитно-грошовому ринку України та/або при виникненні процесів, які зумовили зміну валюти резервів Національного банку України та комерційних банків та/або обрання продавцями/постачальниками предметів лізингу за договорами інших грошових еквівалентів зобов'язання ніж долар або євро, сторони дійшли згоди, що грошовий еквівалент виконання лізингоодержувачем зобовязання в іноземній валюті буде обрано лізингодавцем зіставно із виниклими змінами. При настанні зазначених у цьому пункті подій лізингодавець розробляє новий Додаток № 1 до даного договору із зазначенням нових розрахунків лізингових платежів та курсу грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті на момент надсилання таких Додатків лізингоодержувачу. Доказом отримання лізингоодержувачем додатків є поштова квитанція/повідомлення про таке відправлення на його адресу, лізингоодержувач погоджується, що підписані з боку лізингодавця додатки є дійсними, правомочними та такими що мають бути виконанні сторонами.

Згідно п. 11.4. статті 11 "Умови переходу права власності на предмет лізингу (викуп предмета лізингу)" договору, вартість, за якою здійснюється придбання лізингоодержувачем предмета лізингу на підставі договору купівлі-продажу, дорівнює розміру залишкової вартості предмета лізингу, вказаної в Додатку № 1 до даного договору. Строк сплати лізингоодержувачем суми продажу предмета лізингу настає протягом того ж дня з моменту укладення сторонами договору купівлі-продажу предмета лізингу, якщо інше не буде встановлено даним договором купівлі-продажу.

Згідно п. 12.1. статті 12 "Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу" договору, лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7. та п. 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку не повертається.

Згідно п. 12.2. статті 12 "Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу" договору, лізингодавець має право розірвати даний Договір в односторонньому порядку з лізингоодержувачем, який не сплатив авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, що встановлено п. 9.3. даного договору, про що повідомляє лізингоодержувача у письмовій формі. В такому випадку, лізингодавець повертає лізингоодержувачу сплачений ним авансовий платіж за вирахуванням 10% від суми сплаченого авансового платежу. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Повернення коштів буде здійснено протягом 30 банківських днів з моменту отримання від лізингоодержувача власних банківських реквізитів, згідно з якими повинні бути перераховані грошові кошти.

Такі умови договору фінансового лізингу встановлюють односторонню відповідальність лізингоодержувача не тільки за будь-яке порушення умов договору, а також за розірвання договору (п. 12.1. статті 12 договору), в тому числі за ініціативи лізингодавця (п. 12.2. статті 12 договору), що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Також договір фінансового лізингу цілком виключає будь-яку відповідальність лізингодавця, водночас значно розширює його права, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін за договором.

Відповідно до п. 16.12. статті 16 "Загальні умови" договору, додатку до договору фінансового лізингу є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 17.2. статті 17 "Прикінцеві положення" договору, підписання цього договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Якщо лізингоодержувач одружений (-а), цим він (вона) заявляє, що має згоду іншого з подружжя на укладення цього договору.

Відповідно до п. 17.4. статті 17 "Прикінцеві положення" договору, підписанням даного договору та Додатків до нього лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ "Максус Лізинг", що стосуються змісту даного договору та додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати і ризики у зв'язку із укладенням та виконанням даного договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього. Ознайомлений з умовами та внутрішніми правилами лізингодавця. Представником ТОВ "Максус Лізинг", надано лізингоодержувачу повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення договору та додатків до нього.

Відповідно до п. 17.5. статті 17 "Прикінцеві положення" договору, клієнт своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами договору та додатків до нього, підтверджує свої права та обов'язки за ними, підтверджує здатність набувати прав та обовязків за договором та додатків до нього, умови договору та додатків до нього йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Ознайомлений з умовами та внутрішніми правилами лізингодавця. Клієнт засвідчує, що йому надано наочні приклади зміни розміру періодичних платежів у випадку зміни офіційного курсу гривні до іноземної валюти.

Зазначено що невід'ємною частиною цього договору є Додаток № 1.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Однак, Договором фінансового лізингу не визначено розміру лізингових платежів, не визначено обсяг фінансового активу, обсягу фінансування за договором, та обсяг грошових зобов'язань, так як згідно п. 1.2. п. 1.7. статті 1, п. 2.2. статті 2, пп. 3.2.3. п. 3.2. статті 3, п. 4.1. статті 4, стаття 8 в цілому, стаття 9 в цілому, стаття 10 в цілому, п.11.4. статті 11, п. 16.12. статті 16 договору фінансового лізингу, визначення термінів, що містяться у ньому, відсилають до Додатку № 1, який згідно договору є його невід'ємною частиною, водночас позивач вказує, що зазначений додаток ним не підписувався, його примірник йому надано не було.

У пункті 8.2 оспорюваного договору вказана погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладання договору (7566,54 доларів США).

У п. 8.3 договору передбачено, що за умовами договору вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця.

Зі змісту договору випливає, що лізингоодержувач в жодному разі не може вплинути на вибір продавця та підбір товару за вигідною для нього ціною. Таке обмеження лізингоодержувача та невизначеність з обсягом майбутніх лізингових платежів ставить позивача в повну залежність від відповідача, інтерес якого полягає в отриманні більшого прибутку від якомога дорожчого предмета лізингу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Авансовий платіж це є обовязковий платіж, що складає частину від вартості Предмета лізингу, розмір якого визначено у даному договору та Додатку №1 до договору та становить 25% відсотків, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу. На авансовий платіж не нараховуються жодні відсотки. лізинговий періодичний платіж щомісячний платіж, що сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця у строки та в розмірі відповідно даного договору та до графіку сплати лізингових періодичних платежів (Додаток №1 до договору. Комісія за організацію договору першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу обовязкових платежів, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним що повязані з укладенням договору, в тому числі витрати, що повязані з пошуком предмету лізингу лізингоодержувачу. Розмір комісії попередньо погоджений сторонами та відображається у даному договорі та Додатку № 1 до договору, та становить 10% (десять відсотків) від вартості предмета лізингу. Обсяг фінансування- сума грошових коштів, що становить різницю між вартістю предмета лізингу, на момент його передачі, та сплаченим лізингоодержувачем авансовим платежем та можливою доплатою відповідно до умов договору. На суму обсягу фінансування нараховуються відсотки (проценти), обсяг фінансування та відповідні відсотки мають сплачуватись лізингоодержувачем на користь лізингодавця. Порядок та розмір сплати обсягу фінансування визначається у договорі та Додатку № 1 до договору та інших статей договору фінансового лізингу, які прямо відсилають до Додатку № 1 до договору.

Таким чином, дійсний розмір авансового платежу, лізингового періодичного платежу, комісії за організацію договору, та обсягу фінансування в цілому, визначений у Додатку № 1 до договору, водночас позивачем він не підписувався, його примірник йому надано небуло, та про його фізичне існування, чи про умови зафіксовані у ньому йому нічоговідомо не було. Окрім того, в наданому відповідачем примірнику договору позивачу вказаний Додаток №1 відсутній.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу позивач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу його грошових зобов'язань.

Крім того, від умов визначених у Додатку № 1 до договору фінансового лізингу залежить також і строк лізингу, оскільки згідно п. 2.2. статті 2 "Строк дії договору та строк лізингу" договору, строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового періодичного платежу (що є щомісячним платежем, що сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця у строки та в розмірі відповідно даного договору та до графіку сплати лізингових періодичних платежів (Додаток №1 до договору) за Додатком № 1 до цього договору, якщо інше непередбачено умовами даного договору.

Окрім того, згідно п. 9.1. статті 9 "Сплата комісії за організацію договору та авансового платежу" договору, комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10% який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію договору зазначено у Додатку № 1 до даного договору. Комісія за організацію договору входить до складу обовязкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобовязаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу; згідно п. 9.6. статті 9 "Сплата комісії за організацію договору та авансового платежу" договору, кошти які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: комісія за організацію договору; авансовий платіж; у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5. ст. 9 даного договору; та згідно п. 12.1. статті 12 "Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу" договору, лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7. та п. 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку не повертається; згідно п. 12.2. статті 12 «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» договору, лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку з лізингоодержувачем, який не сплатив авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, що встановлено п. 9.3. даного договору, про що повідомляє лізингоодержувача у письмовій формі. В такому випадку, лізингодавець повертає лізингоодержувачу сплачений ним авансовий платіж за вирахуванням 10% від суми сплаченого авансового платежу. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Повернення коштів буде здійснено протягом 30 банківських днів з моменту отримання від лізингоодержувача власних банківських реквізитів, згідно з якими повинні бути перераховані грошові кошти.

Одночасно, згідно наданого позивачу відповідачем рахунку призначення платежу вказувалось, як "авансовий платіж згідно договору Фінансового Лізингу № 01249 від 14.05.2018 р.".

Зазначені обставини свідчать про відсутність зі сторони відповідача спрямування договору фінансового лізингу на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, оскільки згідно умов договору, комісія за організацію договору в жодному випадку поверненню не підлягає.

Таким чином, вищезазначені положення оспорюваного договору фінансового лізингу є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими в розумінні ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів ".

Частинами 1, 2, 3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

З врахуванням вищезазначеного, норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду України, Верховного Суду, суд робить висновок, що умови договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки одночасно, порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві, тобто позивачу.

Одночасно судом встановлено, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу не був нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Порядок посвідчення договорів лізингу транспортних засобів фізичними особами прямо визначено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», відповідно до п. 3.12 якого "Договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України „Про фінансовий лізинг".

Правова позиція щодо обов'язковості нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу за участі фізичної особи неодноразово була підтримана Верховним Судом України, зокрема у постанові від 16.12.2015 року по справі № 6-2766цс15, постанові від 11.05.2016 року по справі № 6-65цс16, постанові від 19.10.2016 року по справі № 6-1551цс16, та підтверджена Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 року по справі № 234/7874/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 01249 від 14 травня 2018 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" та ОСОБА_1 нотаріально посвідчено не було.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача, а тому є підстави для визнання договору фінансового лізингу № 01249 від 14 травня 2018 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" та ОСОБА_1 недійсним.

Відповідно до ч. 9 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину ,а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

На виконання умов договору фінансово лізингу, згідно квитанції № 2 від 14 травня 2018 року, позивачем було сплачено відповідачу 20000 грн., а відтак, в силу вказаних раніше положень чинного законодавства України зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного договору фінансового лізингу недійсним та стягнення з ТОВ "Максус Лізинг" на користь позивача сплаченої, на виконання положень договору, суми авансового платежу в розмірі 20000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з ТОВ "Максус Лізинг" на користь держави слід стягнути 1409 грн. 60 коп. судового збору.

На підставі ст. 216, 220, 628, 799, 806 ЦК України, ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", керуючись ст.13, 81, 263-265 , 280-282 ЦПК України,

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ТОВ "Максус Лізинг" (місцезнаходження: м.Київ, вул.Бориспільська, буд.11 А, офіс 404-3, ) про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів задовольнити.

Визнати Договір фінансового лізингу №01249 укладений 14 травня 2018 року між ТОВ "Максус Лізинг" та ОСОБА_1 недійсним.

Стягнути з ТОВ "Максус Лізинг" на користь ОСОБА_1, майно набуте на виконання Договору фінансового лізингу №01249 укладеного 14 травня 2018 року, а саме грошові кошти у сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ТОВ "Максус Лізинг" на користь держави 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 листопада 2018 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.