Справа №478/1272/17 26.04.2018
Провадження №22-ц/784/552/18
Єдиний унікальний номер судової справи № 478/1272/17
Провадження № 22-ц/784/552/18
Категорія 54 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

26 квітня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

за участі:

- позивача ОСОБА_2

- представника відповідача -Шурди О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області, ухвалене 23 січня 2018 року під головуванням судді Томашевським О.О., в приміщенні цього ж суду, вступну та резолютивну частину якого проголошено того ж дня о 13 год. 41 хв., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про скасування наказу роботодавця в частині визначення розміру посадового окладу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

17 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» (далі - ПАТ«ДПЗКУ») з вищезазначеним позовом, який уточнювала та обґрунтовувала наступним.

29 березня 2017 року апеляційним судом Миколаївської області ухвалено рішення по цивільній справі за її позовом до ПАТ «ДПЗКУ» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, яким позивача поновлено на роботі в ПАТ «ДПЗКУ» на посаді заступника директора філії ПАТ «ДПЗК України» «Новополтавський елеватор» з 10 серпня 2016 року, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 29 923 грн. 46 коп. та 1000 грн. відшкодування моральної шкоди.

20 квітня 2017 року було відкрито виконавче провадження з виконання цього рішення, а 23 травня 2017 року державним виконавцем її було ознайомлено з виданим підприємством наказом № 311 від 19 травня 2017 року про поновлення на посаді заступника директора філії з 10 серпня 2016 року, з посадовим окладом 5 494 грн. (п. 2 наказу). 24 травня 2017 року вона фактично стала до роботи.

Позивач зазначала, що встановлений їй посадовий оклад на дату поновлення на посаді у розмірі 5 494 грн. є незаконним, оскільки за штатним розписом ПАТ «ДПЗКУ» посадовий оклад для заступників директорів філії з лютого 2017 року був значно вищим у розмірі 7 290 - 9 477 грн.

-2-

Крім того, лише 03 липня 2017 року були внесені зміни до штатного розпису, яким за займаною нею посадою було встановлено посадовий оклад у розмірі 7 290 грн. Проте, на думку позивача, найменший розмір посадового окладу є необґрунтованим та повинен бути на рівні посадового окладу головного бухгалтера, а саме - 8 230 грн.

У зв'язку з тим, позивач вважала, що зазначене потягло недоплату їй грошовий коштів за роботу, у тому числі за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Посилаючись на вищевикладене, остаточно позивач просила суд зобов'язати ПАТ «ДПЗКУ» внести зміни до наказу ПАТ «ДПЗКУ» від 19 травня 2017 року № 311-К «Про поновлення на роботі ОСОБА_2» та зазначити в його резолютивній частині:

Наказую:

1. Скасувати наказ від 10 серпня 2016 року № 519-К «Про звільнення ОСОБА_2».

2. Ввести в штатний розпис ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор» посаду - заступник директора.

3. Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді заступника директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор» з 10 серпня 2016 року з посадовим окладом відповідно до штатного розпису.

4. Головному бухгалтеру - директору департаменту бухгалтерського обліку та звітності ОСОБА_4 виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року, та провести відрахування та сплату податків і обов'язкових платежів.

5. Відділу кадрів скласти скорегований табель обліку робочого часу для заступника директора філії».

Стягнути з відповідача на її користь недоплачену заробітну плату за період з 24 травня по 01 вересня 2017 року в розмірі 4 615 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 29 березня по 19 травня 2017 року у сумі 15 417 грн. 52 коп.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на дотримання товариством вимог трудового законодавства.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ДПЗКУ» на користь ОСОБА_2 заборгованість за вимушений прогул у зв'язку із несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі в сумі 5931 грн. 52 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок сторін.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила змінити рішення суду в частині розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду, збільшивши суму до 15 417 грн. 52 коп., з урахуванням підвищення посадового окладу з 01 лютого 2017 року, та скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні інших позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким ці вимоги задовольнити.

-3-

У відзиві на апеляційну скаргу, ПАТ «ДПЗКУ» просило апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення районного суду залишити без змін, посилаючись на ухвалення судом першої інстанції законного та обґрунтованого рішення.

В письмових поясненнях на відзив відповідача, позивач посилалась на невірне тлумачення ним норм трудового законодавства.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 14, 367 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження» ).

Так, частина перша статті 235 КЗпП України (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина п'ята статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов'язковості з моменту проголошення.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п'ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

-4-

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У випадку невиконання цього обов'язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначають Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), а також прийнята на виконання цього Закону Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5.

Відповідно до зазначених нормативно-правових актів примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Судом установлено, що 29 березня 2017 року апеляційним судом Миколаївської області ухвалено рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ДПЗКУ» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, яким позивача поновлено на роботі в ПАТ «ДПЗКУ» на посаді заступника директора філії ПАТ «ДПЗК України» «Новополтавський елеватор» з 10 серпня 2016 року, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 29 923 грн. 46 коп. та 1000 грн. відшкодування моральної шкоди. 20 квітня 2017 року було відкрито виконавче провадження з виконання цього рішення.

23 травня 2017 року державним виконавцем позивач ознайомлена з виданим товариством наказом № 311 від 19 травня 2017 року про поновлення на посаді заступника директора філії з 10 серпня 2016 року, з посадовим окладом 5 494 грн. (п. 2 наказу).

24 травня 2017 року працівник фактично стала до роботи.

12 травня 2017 року платіжним дорученням № 11324136 на користь позивача перераховано на виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області 30 969 грн. 75 коп. (а.с.75 т.1).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2017 року ПАТ «ДПЗКУ» листом повідомило керівників філії про внесення змін до колективного договору між адміністрацією і первинними профспілковими організаціями товариства щодо затвердження нових тарифних сіток, схем посадових окладів з 01 лютого 2017 року. Згідно додатку №1 до цього листа розмір посадового окладу заступника директора, яку займала позивач, становив 7 290-9477 грн. (а.с.163-167, т.1).

-5-

З метою впровадження затверджених нових тарифних сіток та схем посадових окладів згідно внесених змін до колективного договору та на виконання вказаного листа, 28 лютого 2017 року виконуючим обов'язки Правління ПАТ «ДПЗКУ» затверджено новий штатний розпис керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців філії на 2017 рік, який ведено з 01 лютого 2017 року (а.с.190 - 193, т.1).

03 липня 2017 року першим заступником ПАТ «ДПЗКУ» затверджено перелік змін № 6 у штатному розписі філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор» на 2017 рік, яким уведено місячну тарифну ставку заступника директора 7 290 грн. (а.с.195 т.1).

Приймаючи до уваги викладене колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2 відповідає обставинам справи та вимогам законодавства. Позивач довела порушення роботодавцем обов'язку щодо негайного виконання судового рішення та видання наказу про поновлення працівника на роботі, тоді як відповідач вказаного не спростував. За такого, рішення суду про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі є вірним.

При цьому, як встановлено, позивача поновлено на роботі з 10 серпня 2016 року з посадовим окладом у розмірі 5 494 грн. (п. 2 наказу), який існував на час звільнення позивача. Проте, зазначений розмір посадового окладу, на думку колегії суддів, не впливає на обсяг трудових прав позивача щодо оплати праці. Тому, відмова суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог про скасування наказу роботодавця в частині визначення посадового окладу та його висновок про те, що обраний позивачем спосіб захисту не відновлює права позивача та законні інтереси, є вірним.

Разом з тим, рішення суду в частині розміру стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення підлягає зміні, оскільки судом першої інстанції не було у повній мірі враховано положення про визначення розміру посадового окладу та нарахування заробітку, виходячи з вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, ст.97 КЗпП України.

Суд здійснив нарахування заробітку, виходячи з середньоденного заробітку взявши заробіток за квітень та травень місяці 2016 року, а треба було взяти до уваги інформацію про підвищення посадових окладів на підприємстві з 01 лютого 2017 року.

Таким чином, беручи до уваги положення пунктів 4, 8, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати середній заробіток за час затримки виконання рішення, який відповідач повинен відшкодувати позивачу становить за період з 29 березня до 19 травня 2017 року суму 11 735 грн. 13 коп. (14 580 грн. (заробіток за березень, квітень 2017 року по 7 290 грн.) : 41 робочі дні = 355 грн. 61 коп. (середньоденний заробіток) х 33 робочих днів з березня, квітня, травня 2017 року = 11 735 грн. 13 коп.).

За такого, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача підлягає зміні в бік збільшення, а саме позивачу повинно бути відшкодовано 11 735 грн. 13 коп.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення недоплаченої заробітної плати з 24 травня по 01 вересня 2017 року позивач посилалась на незаконність її виплати в розмірі окладу 5 494 грн., оскільки згідно схем посадових окладів встановлених колективним договором оклад заступників директорів філії за цей період був значно вищий у розмірі 7 290 - 9 477 грн.

-6-

Як вбачається із схеми посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців філій та коефіцієнти міжпосадових співвідношень з 01 лютого 2017 року (що є додатком 1 до колективного договору) розмір посадового окладу заступника директора філії встановлено з 7 290 грн. - 9 477 грн.

З 03 липня 2017 року місячна тарифна ставка позивача встановлена у розмірі 7 290 грн.

За змістом ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Аналізуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення недоплаченої заробітної плати є обґрунтованими в межах мінімального окладу обумовленого колективним договором та передбаченого схемою посадових окладів з 01 лютого 2017 року.

Твердження позивача про необхідність проведення коригування її посадового окладу до рівня посадового окладу головного бухгалтера за штатним розкладом є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України, п. 3.9.18 Статуту «ПАТ «ДПЗКУ» підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, штатний розпис, порядок оплати і стимулювання праці для працівників Товариства і створюваних ним філій, представництв і дочірніх підприємств, а тому корегування посадового окладу в межах затверджених мінімальних та максимальних розмірах є виключною компетенцією власника підприємства.

Як встановлено до 03 липня 2017 року місячна тарифна ставка позивача встановлена у розмірі 5 494 грн., а з 03 липня 2017 року по 01 вересня 2017 року - 7 290 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена заробітна плата з 24 травня до 03 липня 2017 року у сумі 2 334 грн. 80 коп. ( 6 робочих днів травня 2017 року х (7 290 : 20 робочих днів травня = 364 грн. 50 коп.) = 2 187 грн. + червень - 7 290 грн. = 9 477 грн. - 7 142 грн. 20 коп. (виплачена заробітна плата)) (т.1 а.с.15).

За такого, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення недонарахованої заробітної плати на користь позивача підлягає скасуванню, з ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

З відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто недонараховану заробітну плату з 24 травня до 03 липня 2017 року у сумі 2 334 грн. 80 коп. з наступним відрахуванням податку на доходи громадян та інших обов'язкових платежів.

За таких обставин, на підставі ст. 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 016 грн. в обох судових інстанціях (50% задоволених вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати (640 х50% = 320 + 480 (960х50%) + (76% задоволених вимог про стягнення середнього заробітку (640х76% = 486, 40 + 729, 60 (960х76%).

-7-

Судом відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про скасування наказу роботодавця в частині визначення розміру посадового окладу, тому сплачений позивачем судовий збір в обох судових інстанціях не підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 367, 374, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 березня до 19 травня 2017 року у розмірі 11 735 (одинадцять тисяч сімсот тридцять п'ять) грн. 13 коп. з наступним відрахуванням податку на доходи громадян та інших обов'язкових платежів.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення недонарахованої заробітної плати скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_2 недонараховану заробітну плату з 24 травня до 03 липня 2017 року у сумі 2 334 (дві тисячі триста тридцять чотири) грн. 80 коп. з наступним відрахуванням податку на доходи громадян та інших обов'язкових платежів.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу роботодавця в частині визначення розміру посадового окладу залишити без змін.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» на користь держави судовий збір у сумі 2016 (дві тисячі шістнадцять) грн. 00 коп. в обох судових інстаціях.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 27 квітня 2018 року.