КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________
Справа №356/309/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2107/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Березанського міського суду Київської області від 6 серпня 2018 року (суддя Голік Г.К.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,

встановила:

у травні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 169 885грн 55коп інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він є особою, постраждалою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом 3 групи. Відповідно до виконавчого листа № 2-а-73/2009 р. зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Березань Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 з 22 травня 2008р. державну пенсію в розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже проведених виплат.

Позивач посилався на те, що заборгованість погашена тільки 13 березня 2018р. шляхом перерахування коштів у сумі 102 534грн 78коп., у зв'язку із чим він має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі ст. 625 ЦПК України.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 6 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та помилкове застосування правової позиції Верховного Суду України, висловлену у справі № 6-2759цс15, оскільки дана справа стосується інших обставин та інших правовідносин.

Також представник позивача вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати правову позицію Великої палати Верховного Суду у справі № 758/1303/15-ц.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без

повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 27 грудня 2011р. Березанським міським судом Київської області на виконання рішення суду від 9 листопада 2009р., яке набрало законної сили 3 жовтня 2011 року, видано виконавчий лист про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Березань Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 з 22 травня 2008р. державну пенсію в розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже проведених виплат.

З копії платіжного доручення № 189052 від 13 березня 2018р. вбачається, що на виконання вищезазначеного рішення суду Державним казначейством України позивачу було перераховано 102 534грн 78коп. (с.с.7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами не існує грошового зобов'язання, а спірні правовідносини регулюються спеціальними нормами права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

З тексту виконавчого листа вбачається, що рішенням суду, яке набрало законної сили 3 жовтня 2011р., зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Березань Київської області нарахувати та виплатити позивачу державну пенсію відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже проведених виплат. При цьому судом не було визначено конкретний розмір пенсії, який підлягає виплаті.

З пояснень представника відповідача під час судового розгляду встановлено, що вказане зобов'язання було виконано, основну та додаткову пенсію було перераховано, однак виплата грошового зобов'язання здійснюється Державним казначейством відповідно до спеціального законодавства.

5 червня 2012р. був прийнятий Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно частини 1 статті 3 вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

З наданої суду позивачем копії платіжного доручення від 13 березня 2018 року вбачається, що грошові кошти на підставі виконавчого листа № 2-а-73/2009, виданого Березанським міським судом Київської області 27 грудня 2011року, були виплачені Казначейством України.

Статтею 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Пенсійний фонд України - це центральний орган виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного забезпечення, проводить збір, накопичення та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, пенсій за особливі заслуги перед Україною, допомоги на поховання, інших соціальних виплат.

З наданих суду першої інстанції пояснень відповідача вбачається, що він діяв у межах та відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що не було спростовано позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави вважати, що саме відповідач повинен нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України, за несвоєчасну виплату пенсії позивачу, яка була нарахована згідно рішення суду.

Крім того, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам

втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (стаття 2).

Таким чином, існують спеціальні норми, які регулюють правовідносини у випадку несвоєчасної виплати пенсії, що, на думку колегії суддів, виключає можливість застосування ч. 2 ст. 625 ЦПК України до правовідносин, які виникли між сторонами у даному спорі.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування при вирішенні даного спору правового висновку Верховного Суду у справі 758/1303/15-ц, колегія суддів вважає безпідставними, так як фактичні обставини справи у вказаній справі та коло учасників справи суттєво відрізняються від фактичних обставин справи та кола учасників справи у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та застосування до правовідносин сторін ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи, оцінив надані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Березанського міського суду Київської області від 6 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк