Справа № 259/1288/14-ц
Провадження № 2-в/185/159/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Волошиної К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Головне управління державної міграційної служби у Донецькій області, про усунення перешкод у користуванні власністю та втрати права користування, -

В С Т А Н О В И В :

29 жовтня 2018 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла ухвала Верховного суду від 04 жовтня 2018 року у справі № 259/1288/14-ц, для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.

У мотивувальній частині ухвали Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року зазначено, що відновлення втраченого судового провадження у даній справі необхідне для вирішення цивільної справи та ефективного захисту порушених, оспорюваних прав та інтересів учасників справи. Верховний Суд не є стороною у справі, а є судовим органом, який здійснює правосуддя у порядку та у спосіб, визначені процесуальним законом. У звязку з цим він не може брати участь у розгляді питання про відновлення втраченого судового провадження.

Учасники справи в судове засідання не зявились. Головне управління ДМС у Донецькій області повідомлялось належним чином про дату, час та місце розгляду справи, від представника ніяких заяв до суду не надходило.

Заінтересовані особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись через оголошення на сайті суду, письмових заяв не надавали.

Суд, дослідивши зібрані матеріали, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, визначено територіальну підсудність справ підсудних Куйбишевському районному суду м. Донецька - Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Згідно до ч. 1 ст. 494 ЦПК України - на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого провадження або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Відповідно до ч. 2 ст. 494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувались судом і які процесуальні дії вчинялись з втраченого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Куйбишевського районного суду міста Донецька перебувала цивільна справа № 259/1288/14-ц (провадження № 2/259/853/2014) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Головне управління державної міграційної служби у Донецькій області, про усунення перешкод у користуванні власністю та втрати права користування.

На рішення Куйбишевського районного суду міста Донецька від 12.06.2014 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області, на підставі якої було відкрито апеляційне провадження № 22-ц/775/5786/2014.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень містяться копії судових рішень по справі № 259/1288/14-ц, а саме:

- ухвала Куйбишевського районного суду міста Донецька від 04.03.2014 року, якою залучено до участі в справі у якості співвідповідача ОСОБА_3;

- ухвала Куйбишевського районного суду міста Донецька від 08.04.2014 року, якою залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області;

- ухвала Куйбишевського районного суду міста Донецька від 05.06.2014 року, якою зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та третьої особи Головному Управлінню Державної міграційної служби у Донецькій області про усунення перешкод у здійсненні права власності та зняття з реєстрації залишено без розгляду;

- рішення (вступна та резолютивна частина) Куйбишевського районного суду міста Донецька від 12.06.2014 року;

- рішення Куйбишевського районного суду міста Донецька від 12.06.2014 року;

- ухвала Апеляційного суду Донецької області від 01.07.2014 року, яким відкрито апеляційне провадження у зазначеній справі;

- рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 серпня 2014 року.

Згідно довідки від 08.11.2018 року, станом на 08.11.2018 р. цивільна справа № 259/1288/14-ц до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Куйбишевського районного суду м. Донецька не надходила та не передавалася (а.с.14).

У звязку з вищевикладеним суд вважає, що отриманих з ЄДРСР рішень та інших матеріалів справи достатньо для відновлення втраченого судового провадження в частині вищезазначених судових рішень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 81, 258-260, 493, 494 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 259/1288/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Головне управління державної міграційної служби у Донецькій області, про усунення перешкод у користуванні власністю та втрати права користування, в частині: ухвали Куйбишевського районного суду міста Донецька від 04.03.2014 року, ухвали Куйбишевського районного суду міста Донецька від 08.04.2014 року, ухвали Куйбишевського районного суду міста Донецька від 05.06.2014 року, рішення (вступної та резолютивної частини) Куйбишевського районного суду міста Донецька від 12.06.2014 року, рішення Куйбишевського районного суду міста Донецька від 12.06.2014 року, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 01.07.2014 року, рішення Апеляційного суду Донецької області від 12.08.2014 року.

Вважати встановленим зміст відновленої ухвали Куйбишевського районного суду міста Донецька від 04.03.2014 року в справі № 259/1288/14-ц в такій редакції:

"Справа № 259/1288/14-ц

Провадження № 2/259/853/2014

У Х В А Л А

04.03.2014 року м. Донецьк

Куйбишевський районний суд міста Донецька у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Кінашевській Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в місті Донецьку клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про залучення до участі у справі співвідповідача,

В С Т А Н О В И В :

Представник відповідача у судовому засіданні заявила клопотання щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3, яка на теперішній час є єдиним власником спірної квартири.

Суд вважає клопотання підлягаючим задоволенню за таких підстав: на день розгляду справи судом ОСОБА_3 є єдиним власником спірної квартири. Розгляд вказаної справи зачіпає її інтереси.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 168, 209 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Залучити до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3, надавши їй копії позовної та зустрічної заяв з додатком.

Розгляд справи призначити на 11 березня 2014 року на 12.30 годин.

Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: /підпис/".

Вважати встановленим зміст відновленої ухвали Куйбишевського районного суду міста Донецька від 08.04.2014 року в справі № 259/1288/14-ц у такій редакції:

"Справа № 259/1288/14-ц

Провадження № 2/259/853/2014

У Х В А Л А

08.04.2014 року м. Донецьк

Куйбишевський районний суд міста Донецька у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Кінашевській Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в місті Донецьку клопотання представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про залучення до участі у справі третьої особи,

В С Т А Н О В И В :

Представник відповідачів ОСОБА_4 у судовому засіданні заявила клопотання щодо залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи Головне Управління державної міграційної служби України в Донецькій області, посилаючись на те, що раніш залучена до участі у справі третя особа Державний Департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України ліквідована. На теперішній час повноваження передано Головному Управлінню державної міграційної служби України в Донецькій області.

Суд, з урахуванням думки учасників судового засідання, вважає клопотання підлягаючим задоволенню за таких підстав: відповідно до зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності та зняття з реєстрації третьою особою в позові вказано Підрозділ Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб у Куйбишевському районі міста Донецька / том 1 а.с. 63/. Постановою КМ України номер 346 від 28 березня 2011 року «Про ліквідацію Урядових органів» Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України ліквідовано. Згідно наказу МВС України від 17 липня 2012 року номер 626 «Про функціонування Державної міграційної служби» повноваження передано до Державної міграційної служби. На даний час Головне Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області є юридичною особою та розташоване за адресою: місто Донецьк вулиця Ходаковського, будинок 10. Куйбишевський районний відділ у місті Донецьку ГУ державної міграційної служби України у Донецькій області не є юридичною особою.

У відповідності до ст. 35 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення по справі може вплинути на їх права або обовязки щодо однієї із сторін. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, або з ініціативи суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вказана юридична особа має бути залучена до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 35, 168, 209 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання представника відповідачів задовольнити.

Залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, розташоване за адресою: місто Донецьк вулиця Ходаковського будинок 10 /телефон 334-36-34/, надавши йому копії первісної позовної та зустрічних позовних заяв з додатком та копію вказаної ухвали.

Зобовязати вказану особу надати суду заперечення на позови та оригінали документів, що були підставою для реєстрації ОСОБА_5 з членами її родини у квартирі номер 88 будинку номер 195 по вулиці Куйбишева в місті Донецьку для огляду.

У судовому засіданні оголосити перерву до 24 квітня 2014 року 08.30 годин.

Копію ухвали вручити сторонам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: /підпис/".

Вважати встановленим зміст відновленої ухвали Куйбишевського районного суду міста Донецька від 05.06.2014 року в справі № 259/1288/14-ц у такій редакції:

"Справа № 259/1288/14-ц

Провадження № 2/259/853/2014

У Х В А Л А

05.06.2014 року

Куйбишевський районний суд міста Донецька у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Кінашевській Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в місті Донецьку заяву ОСОБА_2 про залишення зустрічного позову без розгляду,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Куйбишевського районного суду міста Донецька знаходиться цивільна справа номер 2/259/853/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третьої особи: Головному Управлінню Державної міграційної служби України в Донецькій області про усунення перешкод у здійсненні права власності та зняття з реєстрації. Ухвалою Куйбишевського районного суду міста Донецька від 04 березня 2014 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3, якій надано копію первісного позову та зустрічного позову з додатками. ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та третьої особи Головному Управлінню Державної міграційної служби у Донецькій області про усунення перешкод у користуванні власністю та втрати права користування /справа номер 2/259/1011/2014/. Ухвалою Куйбишевського районного суду міста Донецька від 11 березня 2014 року у відповідності до ст. 123 ЦПК України зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та третьої Головному Управлінню Державної міграційної служби України в Донецькій області про усунення перешкод у користування власністю та втрати права користування було обєднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та третьої особи Головному Управлінню Державної міграційної служби України в Донецькій області про усунення перешкод у здійснення права власності та зняття з реєстрації.

24 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив залишити його зустрічний позов без розгляду.

З урахуванням думки учасників судового засідання суд вважає заяву підлягаючою задоволенню за таких підстав: відповідно до ст. 207 ч.1 п.5 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. Таким чином є підстави для задоволення заяви позивача за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207 ч.1 п. 5, 209 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та третьої особи Головному Управлінню Державної міграційної служби у Донецькій області про усунення перешкод у здійсненні права власності та зняття з реєстрації залишити без розгляду.

На ухвалу може бути подано апеляцію протягом пяти днів після її оголошення. Ухвала суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набуває чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: /підпис/".

Вважати встановленим зміст відновленого рішення (вступної та резолютивної частини) Куйбишевського районного суду міста Донецька від 12.06.2014 року в справі № 259/1288/14-ц у такій редакції:

«Справа № 259/1288/14-ц

Провадження № 2/259/853/2014

Р І Ш Е Н Н Я

/вступна та резолютивна частини/

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2014 року

Куйбишевський районний суд міста Донецька у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Кінашевській Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у місті Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, вселення та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та третьої особи Головного Управління Державної міграційної служби у Донецькій області про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

На підставі ст.ст. 16, 319, 321, 328, 334, 368, 369, 383, 386 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 155, 156, 158 ЖК України, керуючись ст.ст. 213 215, 209 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення в квартиру номер 88 будинку номер 195 по вулиці Куйбишева в місті Донецьку відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи Головного Управління Державної міграційної служби у Донецькій області про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі номер 88 будинку номер 195 по вулиці Куйбишева у місті Донецьку, зобов,язавши її не чинити перешкоди ОСОБА_3 у праві власності квартирою номер 88 у будинку номер 195 по вулиці Куйбишева у місті Донецьку шляхом зняття її з реєстраційного обліку в квартирі номер 88 будинку номер 195 по вулиці Куйбишева у місті Донецьку, яка на праві власності належить ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів після його проголошення. Особами, які не були присутні при проголошенні рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набуває чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом п`яти днів.

Суддя: /підпис/".

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Куйбишевського районного суду міста Донецька від 12.06.2014 року в справі № 259/1288/14-ц у такій редакції:

"Справа № 259/1288/14-ц

Провадження № 2/259/853/2014

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2014 року

Куйбишевський районний суд міста Донецька у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Кінашевській Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у місті Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та третьої особи Головного Управління Державної міграційної служби у Донецькій області про усунення перешкод у користуванні власністю та втрати права користування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила постановити рішення про її вселення з малолітніми дітьми до квартири номер 88 будинку номер 195 по вулиці Куйбишева в місті Донецьку, посилаючись на таке: в квартирі номер 2 будинку 59 по вулиці Артемівській в місті Донецьку, яка належала її колишньому свекру ОСОБА_2 до знесення будинку вона проживала з чоловіком ОСОБА_6 та синами ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім,єю. Відповідач під час її проживання з чоловіком та дітьми у вказаній квартирі, мешкав зі своєю дружиною за адресою: місто Донецьк вулиця Тренєва 3а/3б квартира 22. 28 квітня 2011 року Донецька міська Рада прийняла рішення номер 134 про відселення громадян у звязку зі знесенням будинків номер 59, 71, 77 по вулиці Артемівській в Київському районі міста Донецька. Відповідно до п. 1.2 вказаного рішення міська Рада вирішила виділити відповідачеві трикімнатну квартиру номер 88 у будинку номер 195 по вулиці Куйбишева для проживання її родини: ОСОБА_6, ОСОБА_5 та їхніх двох дітей. Але ключі від квартири були видані ОСОБА_2, оскільки він був власником квартири та до теперішнього часу вона з дітьми користуватися житлом не має можливості. Демонтувати вхідні двері та замок квартири вона також не може. У вказаному рішенні механізм їх вселення у надану квартиру не визначений.

Відповідачка ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом та просила зобовязати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою, посилаючись на таке: 12 червня 1997 року на підставі договору купівлі-продажу було набуто право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 45,7 кв. метрів, житловою площею 28,8 кв. метрів. 14 січня 2014 року рішенням Куйбишевського районного суду міста Донецька було задоволено її позовні вимоги та за нею визнано право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. 18 лютого 2014 року вона зареєструвала право власності на1/2 частину вказаної квартири. 18 лютого 2014 року ОСОБА_2 подарував їй 1/2 частину, він передав їй ключі від квартири. На теперішній час він знявся з реєстрації за вищевказаною адресою. Цей правочин не носив фіктивного або удаваного правочину. Договір посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_9 та відповідає вимогам ст.ст. 210, 640 ЦК України, нотаріусом зареєстровано в реєстрі номер 157. Реєстраційним органом право власності зареєстровано в реєстрі прав власності 18 лютого 2014 року за номером 17958278, реєстраційний номер нерухомого майна 01. Крім того, вона не давала згоду відносно користування квартирою номер 88 в будинку 195 по вулиці Куйбишева у місті Донецьку, яку було надано замість попереднього майна. Право власності та право користування на майно є різними за своєю суттю. За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім,ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім,ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім,ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім,ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Жодної угоди з ОСОБА_1 нею укладено не було. Вона жодного дня не мешкала у цій квартирі та не вела з нею спільного господарства. Відповідно до вимог діючого законодавства у осіб, які вселились до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім,ї наймача. Крім того, особи, які вселились до наймача, набувають рівного з іншими членами сім,ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселились в жиле приміщення, як члени сім,ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім,ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Вона, як власник нерухомого майна, вважає, що її права порушені та законом їй надане право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Вона вважає, що ОСОБА_1 має бути знята з реєстраційного обліку на підставі рішення суду. Будь-які обмеження її як власника нерухомого майна, у неї виникає право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з цим одні з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Крім того, позивачка за зустрічним позовом зазначає, що вже з 2011 року ОСОБА_1 не проживає в квартирі, там немає жодних її особистих речей. Крім того, зазначає, що відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням у будинку / квартирі/, що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначається угодою сторін. Між нею, як власником житла та ОСОБА_1 не укладався письмовий договір житлового найму. ОСОБА_1 не веде спільного господарства з власником спірного житла, а також не є членом її сім,ї. Між ними не укладався договір оренди чи інший цивільно-правовий договір на право користування спірним житлом. Реєстрація же місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачки за первісним позовом, вважав їх доказаними та підлягаючими задоволенню. Представник позивачки ОСОБА_11 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1, вважала їх доказаними та підлягаючими задоволенню. Вважала, що позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, предявлені безпідставно, докази, надані останньою не заслуговують на увагу.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з,явився, просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та показала, що позивачка вселилася до квартири номер 2 будинку номер 59 по вулиці Артемівській в місті Донецьку без письмової згоди ОСОБА_3, оскільки вона, як і ОСОБА_2 являлась співвласником вказаної квартири, яка придбана під час їхнього шлюбу. Крім того, позивачка ніколи не була членом сім,ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Квартира номер 88 будинку номер 195 по вулиці Куйбишева у місті Донецьку була надана ОСОБА_2 як власнику, ніяких угод між позивачкою та відповідачами не укладалось.

Третя особа до судового засідання не з,явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягаючими задоволенню за таких підстав: ОСОБА_1 /дошлюбне прізвище ОСОБА_2/ ОСОБА_12 та ОСОБА_6 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2006 року та мають малолітніх синів: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Київського районного суду міста Донецька від 13 грудня 2011 року шлюб між ними розірвано та прізвище ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_1. За вказаним рішенням суду ОСОБА_6 має сплачувати аліменти на утримання двох малолітніх дітей на користь позивачки в розмірі 1/2 частини всіх видів доходів.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 1971 року. Під час шлюбу ними придбано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 45,7 кв. метрів, в тому числі житловою площею 28,8 кв. метрів на підставі договору купівлі-продажу від 12 червня 1997 року, посвідченого Шостою Донецькою державною нотаріальною конторою за реєстром номер 2-1273 та зареєстрованого в Комунальному Підприємстві «Бюро технічної інвентаризації міста Донецька» 13 червня 1997 року за реєстровим номером 450 в реєстровій книзі номер 7/3-217. У подальшому, як вбачається з матеріалів справи, вказана квартира була перебудована в трикімнатну квартиру та її житлова площа збільшилася до 38,4 кв. метрів, про що вказано в протоколі Донецької залізниці «Про хід виконання договору від 17 вересня 2010 року номер 18 «Про підготовку території до реконструкції вокзального комплексу станції Донецьк» /том 2 а.с. 65 66/. Як встановлено у судовому засіданні, у звязку з суспільною необхідністю в реконструкції вокзального комплексу станції «Донецьк», що передбачено державною цільовою програмою підготовки і проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012року з футболу, затвердженої постановою КМ України номер 357 від 14 квітня 2010 року та на підставі Закону України «Про організацію та проведення фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу в Україні» та інших законодавчих актів України» Донецькою міською Радою прийнято рішення номер 45/362 від 18 червня 2010 року «Про викуп обєктів приватної власності і земельних ділянок, що підпадають в зону реконструкції вокзального комплексу станції Донецьк по мотивам суспільної необхідності. Відповідно до вказаного рішення Державному підприємству «Донецька залізниця» доручено викупити до 31 грудня 2010 року з мотивів суспільної необхідності земельні ділянки, відшкодувати вартість багаторічних насаджень, викупити будівлі і інші обєкти нерухомості по вулиці Сіверська номер 4, вулиці Путилівська №№ 2, 4, 6, 8, вулиці Артемівська №№ 59, 61, 63, 71, 73, 77, які підпадають у зону реконструкції вокзального комплексу станції Донецьк. Крім того, Державному підприємству «Донецька залізниця» дозволено здійснювати підготовку необхідних документів та проведення у встановленому порядку заходів щодо відселення і знесення жилих будинків, будівель та споруд за вищеназваними адресами. Відповідно до протоколу Державного підприємства «Донецька залізниця» «Про хід виконання договору від 17 вересня 2010 року номер 18 «Про підготовку території до реконструкції вокзального комплексу станції «Донецьк» квартира номер 2 будинку номер 59 по вулиці Артемівській є трикімнатною та розмір житлової площі складає 38,4 кв. метрів. Встановлено, що оцінка вказаної квартири, що підлягає зносу, проведена незалежним експертом складає 440938,00 гривень або 55598 доларів США за курсом 7,93. Вартість квартири на повторному ринку складає 656040,00 гривень. З ціллю уникнення зайвих витрат прийняте рішення передати квартиру АДРЕСА_3 у власність ОСОБА_2 власнику квартири, яка підлягає знесенню. Таким чином ОСОБА_2 замість належної йому перебудованої трикімнатної квартири житловою площею 38,4 кв. метрів передана у власність квартира номер 88 будинку 195 по вулиці Куйбишева в місті Донецьку житловою площею 43,0 кв. метрів, що на 4,6 кв. метрів більш, ніж житлова площа квартири, що належала ОСОБА_2 на праві власності та підлягала знесенню. Право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру як єдиного її власника підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 23 травня 2011 року Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської Ради на підставі рішення виконкому Донецької міської Ради номер 134 від 28 квітня 2011 року /том 1 а.с. 67/. Вказане право власності зареєстровано Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації міста Донецька» 25 травня 2011 року в книзі номер 2/46дк-27, номер запису 4 як приватна власність /том 1 а.с. 68/. Відповідно до рішення виконавчого комітету Донецької міської Ради номер 134 від 28 квітня 2011 року «Про відселення громадян у звязку зі знесенням будинків номер 59,71,77 по вулиці Артемівській в місті Донецьку», прийняте рішення про відселення громадян з наданням у встановленому законом порядку у власність придбаних за рахунок коштів Державного підприємства «Донецька залізниця» у трикімнатну квартиру номер 88 жилою площею 43,0 кв. метрів, загальною площею 65,4 кв. метрів у будинку номер 195 по вулиці Куйбишева цілу громадянину ОСОБА_2 для проживання сім,ї сина з чотирьох осіб, відселених з квартири номер 2 будинку 59 по вулиці Артемівській у складі: ОСОБА_6 сина власника ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_5 невістки власника ІНФОРМАЦІЯ_4 та онуків власника ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2. До теперішнього часу ОСОБА_1 та її діти не вселилися у спірну квартиру.

Рішенням Куйбишевського районного суду міста Донецька від 14 січня 2014 року поділено майно подружжя та визнане за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4. Відповідно до договору дарування від 18 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстром номер 157 ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дар 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 лютого 2014 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу , номер запису про право власності 4715272, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01. Таким чином, на теперішній час вона є єдиним власником вказаної квартири.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 368

ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім,ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дій, які порушують право тощо. У відповідності до ст. 64 ЖК України члени сім,ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім,ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім,ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім,ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені вище, перестали бути членами сім,ї наймача, але продовжують проживати у займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сім,ї. У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 являлась у відповідності до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім,ю України та ст. 368 ЦК України співвласником квартири номер 2 будинку номер 59 по вулиці Артемівській у місті Донецьку. Позивачка ніколи не була членом сім,ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Ця обставина встановлена судом. Дійсно позивачка ОСОБА_1 разом з чоловіком та малолітніми дітьми проживала в квартирі номер 2 будинку номер 59 по вулиці Артемівській у місті Донецьку, була зареєстрована у вказаній квартирі, але будь-який договір з власниками вказаної квартири не укладався. Більш того, позивачка була зареєстрована у вказаній квартирі без письмової згоди ОСОБА_3 Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім,ї власника житлового будинку /квартири/, які проживають разом з ним у будинку /квартирі/, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку /квартири/, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку /квартири/ член його сім,ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім,ї. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 не надавала письмової згоди на вселення позивачки у квартиру номер 2 будинку номер 59 по вулиці Артемівській у місті Донецьку та ніяких договорів оренди, найму чи інших з позивачкою не укладала. Відповідно до ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку /квартирі/, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку /квартири/ і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради або органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обовязки наймодавця і наймача та інші умови найму. У судовому засіданні встановлено, що позивачка вселилася у квартиру номер 2 будинку номер 59 по вулиці Артемівській у місті Донецьку за усною згодою лише одного власника вказаної квартири ОСОБА_2 Після знесення будинку номер 59 по вулиці Артемівській у місті Донецьку позивачка зареєструвалась у квартирі номер 88 будинку номер 195 по вулиці Куйбишева в місті Донецьку. При цьому будь-яких договорів оренди чи найму з власниками вказаної квартири не укладала, письмової згоди на реєстрацію не отримувала. Більш того, власникові квартири номер 2 будинку номер 159 по вулиці Артемівській у місті Донецьку ОСОБА_2 замість знесеної у власність надана квартира номер 88 будинку номер 195 по вулиці Куйбишева в місті Донецьку на підставі рушення виконавчого комітету Донецької міської Ради номер 134 від 28 квітня 2011 року. Позивачка звернулася з заявою про реєстрацію у вказаній квартирі 09 червня 2011 року / том 21 а.с. 83/.

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Керуюча компанія Куйбишевського району міста Донецька» від 15 серпня 2012 року без номера вбачається, що позивачка разом з своїми малолітніми дітьми зареєстрована у вказаній квартирі 09 червня 2011 року. Протягом більш року вона не вселилася у вказану квартиру і лише 25 червня 2012 року звернулася до суду з позовом про вселення. У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що вона є сестрою позивачки, їй відомо про те, що позивачка мешкала в квартирі номер 2 будинку номер 59 по вулиці Артемівській в місті Донецьку за згодою власника квартири ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_2, ані його дружина ОСОБА_3 у вказаній квартирі разом з позивачкою не мешкали, спільне господарство разом не вели. Аналогічні пояснення дала у судовому засіданні свідок ОСОБА_14, яка є матір,ю позивачки. У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім,ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім,ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім,ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка ніколи не була членом сім,ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Після надання ОСОБА_2 квартири номер 88 у будинку номер 195 по вулиці Куйбишева у місті Донецьку на праві власності замість іншого власного житла, позивачка також не була членом сім,ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ніякої угоди з ними щодо користування квартирою номер 88 у будинку номер 195 по вулиця Куйбишева у місті Донецьку не укладалось, більш року позивачка не вселялась у вказану квартиру та не ставила питання про її вселення протягом вказаного строку, зареєстрована у вказаній квартирі без згоди її власників, крім того власник 1/2 частини вказаної квартири ОСОБА_2 розпорядився своєю власністю відповідно до діючого законодавства на свій розсуд, подарував вказану частину квартири ОСОБА_3, до цього часу договір дарування ніким не оспорено, ОСОБА_3 є єдиним власником спірної квартири. Вона ніколи не надавала письмову згоду на реєстрацію позивачки в квартирі, рівно, як і на проживання. До неї позивачка ніколи не зверталася з питанням щодо реєстрації чи проживання у спірній квартирі, що підтвердила сама позивачка у судовому засіданні, так само, як і до ОСОБА_2 Крім того, діючим законодавством передбачено виплата компенсації власникові знесеного нерухомого майна або надання житла замість знесеного. Посилання позивачки на ту обставину, що у разі отримання власником знесеного житла квартири номер 2 будинку номер 59 по вулиці Артемівській у місті Донецьку ОСОБА_2 грошової компенсації, їй все одно було б надано житло суд до уваги не приймає, оскільки її посилання є необґрунтованими та безпідставними. Таким чином, суд вважає, що позивачка не доказала своїх позовних вимог. Щодо посилань позивачка на ту обставину, що вона залишилася разом з дітьми на вулиці суд до уваги не приймає за таких підстав: малолітні діти позивачки та ОСОБА_6 зареєстровані у спірній квартирі, певний час там мешкають, власник квартири не оспорює проживання дітей у квартирі. Більш того, на теперішній час у суді знаходиться на розгляді цивільна справа до позивачки про позбавлення її батьківських прав. За таких обставин суд вважає, що вимоги ОСОБА_3ВА. за її зустрічною позовною заявою знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

На підставі ст.ст. 16, 319, 321, 328, 334, 368, 369, 383, 386 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 155, 156, 158 ЖК України, керуючись ст.ст. 213 215, 209 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення в квартиру номер 88 будинку номер 195 по вулиці Куйбишева в місті Донецьку відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи Головного Управління Державної міграційної служби у Донецькій області про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі номер 88 будинку номер 195 по вулиці Куйбишева у місті Донецьку, зобов,язавши її не чинити перешкоди ОСОБА_3 у праві власності квартирою номер 88 у будинку номер 195 по вулиці Куйбишева у місті Донецьку шляхом зняття її з реєстраційного обліку в квартирі номер 88 будинку номер 195 по вулиці Куйбишева у місті Донецьку, яка на праві власності належить ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набуває законної чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: /підпис/".

Вважати встановленим зміст відновленої ухвали Апеляційного суду Донецької області від 01.07.2014 року в справі № 259/1288/14-ц у такій редакції:

"Єдиний унікальний номер 259/1288/14-ц

Номер провадження 22-ц/775/5786/2014

Головуючий в 1 інстанції Васильєва Н.П. 259/1288/14ц

Доповідач: Смєлік С.Г. 22ц/775/5786/2014

У Х В А Л А

про відкриття апеляційного провадження

01 липня 2014 року м. Донецьк

Суддя апеляційного суду Донецької області Смєлік С.Г., розглянувши апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду міста Донецька від 12 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та третьої особи Головного Управління Державної міграційної служби у Донецькій області про усунення перешкод у користуванні власністю та втрати права користування,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Куйбишевського районного суду міста Донецька 12 червня 2014 року в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

З вказаним рішенням позивачка не погодилась та подала апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до апеляційного суду Донецької області.

Відповідно до ст. 292 ЦПК України сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу до суду першої інстанції подано 23 червня 2014 року, тобто в межах строків встановлених частиною 1 ст. 294 ЦПК України.

Апелянткою з апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі, встановленому відповідно до ст. 2, п/п 8, п/п 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Апеляційна скарга за своєю формою та змістом відповідає вимогам ст. 295 ЦПК України.

Підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження відсутні.

Керуючись ст. 297 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в:

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду міста Донецька від 12 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та третьої особи Головного Управління Державної міграційної служби у Донецькій області про усунення перешкод у користуванні власністю та втрати права користування.

Копію апеляційної скарги та додані до неї матеріали направити особам, які беруть участь у справі, та встановити строк для подання ними заперечень на апеляційну скаргу до 16 липня 2014 року.

Суддя апеляційного суду

Донецької області /підпис/".

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Апеляційного суду Донецької області від 12.08.2014 року в справі № 259/1288/14-ц у такій редакції:

"Єдиний унікальний номер 259/1288/14-ц

Номер провадження 22-ц/775/5786/2014

Головуючий в 1 інстанції Васильєва Н.П.

Доповідач: Смєлік С.Г.

Категорія 5

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Смєлік С.Г.

суддів Безрученко Ю.О., Тимченко О.О.

при секретарі Могутові Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в місті Донецьку апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду міста Донецька від 12 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та третьої особи Головного Управління Державної міграційної служби у Донецькій області про усунення перешкод у користуванні власністю та втрати права користування,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Куйбишевського районного суду міста Донецька 12 червня 2014 року в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення в квартиру АДРЕСА_5 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи- Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задоволено. На ОСОБА_1 покладено обов»язок не чинити ОСОБА_3 перешкоди у праві власності квартирою № 88 у будинку № 195 по вулиці Куйбишева у м. Донецьку, яка належить на праві власності ОСОБА_3

Відповідно до ст. 292 ЦПК України сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.

З рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що в оскаржуваному судовому рішенні зазначена недостовірна та неправдива інформація. Судом задоволена зустрічна позовна заява ОСОБА_3, хоча зустрічний позов подавав ОСОБА_2 ОСОБА_3 набула статусу співвідповідача за первісним позовом 04 березня 2014 року як особа, яка є єдиним власником спірної квартири. Статус співвідповідача не може надавати права ОСОБА_3 бути співпозивачем. Вона не сплачувала судовий збір, не подавала позов, її позовні вимоги до ОСОБА_1 судом не розглядалися. Таким чином, у суду першої інстанції не було жодних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 Зустрічний позов не відповідає обставинам справи. Позов поданий ОСОБА_2, який на час подання позову не був ані власником квартири, а ні її наймачем, до якої повинна бути вселена позивачка з дітьми, не міг вимагати від ОСОБА_1 зняття її з реєстраційного обліку із спірної квартири № 88 за адресою вулиця Куйбишева, №195. Вимога про зняття з реєстраційного обліку повинна заявлятися у адміністративному позову і розглядатись до відповідача суб»єкта власних повноважень - Головного управління державної міграційної служби у Донецькій області в адміністративному судочинстві. Суд першої інстанції розглянув вимогу, яка не була заявлена. ОСОБА_3 була визнана власником ? частини квартири лише 14 січня 2014 року в порядку поділу майна подружжя, а рішення набрало законної сили пізніше - 25 січня 2014 року. Повним власником квартири ОСОБА_3 стала після отримання дарунку від свого чоловіка 18 лютого 2014 року за договором дарування ? частки спірної квартири. З цього часу ніяких позовів із зазначеними вимогами до суду першої інстанції не подавалось. Судом невірно зазначено, що зміна власника це ново виявлені обставини. 20 лютого 2014 року суддею було винесено ухвалу про поновлення строку на подання заяви про перегляд рішення у зв»язку з нововиявленими обставинами та відкриття провадження у справі про перегляд за нововиявленими обставинами. Цією ухвалою, крім поновлення строку та відкриття провадження, суддя скасувала рішення Куйбишевського суду від 28 травня 2013 року, якою ОСОБА_1 з дітьми вселені до спірної квартири. Суддя перевищила свої повноваження, при чому жодна із зазначених норм закону на які послався суддя в ухвалі не надає право скасувати рішення суду першої інстанції у зв»язку з переглядом за нововиявленими обставинами. Жодна із зазначених ОСОБА_2 у заяві підстав не підпадає під визначення підстав, зазначених в ч. 2 ст. 361 ЦПК України. Про те, що квартира придбана під час шлюбу, ОСОБА_2 знав. Про те, що ? частини квартири належить дружині на праві спільної власності подружжя, не може бути нововиявленою обставиною в силу ч.2 с. 68 Конституції України, як норми прямої дії. Те, що ОСОБА_3 стала власницею всієї квартири, теж не є нововиявленими обставинами тому, що це сталося після ухвалення рішення про вселення ОСОБА_1 у квартиру. Категорично заперечує проти ухвали судді Васильєвої Н.П. від 20 лютого 2014 року про поновлення строку на подання заяви про перегляд рішення у зв»язку з нововиявленими обставинами та відкриття провадження у справі про перегляд за нововиявленими обставинами та просить скасувати. Судом були порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. В адміністративній справи за позовом ОСОБА_5 до Донецької міської ради про скасування пунктів 1,2 рішення Донецької міської ради № 134 від 28 квітня 2011 року « Про відселення громадян у зв»язку із знесенням будинків № 59,71,77 по вул. Артемівській в м. Донецьку» встановлені обставини, що ОСОБА_1 та її діти буди зареєстровані та мали право проживання у ІНФОРМАЦІЯ_5 і проживали в ній фактично до прийняття рішення Донецькою міською радою. ОСОБА_2 виділено квартиру з урахування проживання ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_8. Суд не захистив порушене право на проживання ОСОБА_1 та її дітей. Як було встановлено, у спірній квартирі житлова площа для ОСОБА_3 у квартирі № 88 не виділялася. Таким чином, позивач звернулася до суду для захисту свого порушеного права проживання у квартирі замість знесеної, але судом таке право захищено не було. Просила скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про вселення. Відмовити у зустрічному позові про усунення перешкод у праві власності на зняття з реєстрації.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_15 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_16 відмовити.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа- Головне управління Державної міграційної служби у Донецькій області повідомлене належним чином про час та місце розгляду справи. не направив свого представника в судове засідання, що відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України не є перешкодою у розгляді справи.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 25 червня 2012 року звернулася до суду із позовною заявою, до ОСОБА_2 в якій просила постановити рішення про її вселення з малолітніми дітьми до квартири АДРЕСА_6, мотивуючи свої вимоги тим, що в квартирі АДРЕСА_7, яка належала її колишньому свекру ОСОБА_2В.( відповідачу ) до знесення цього будинку вона проживала з чоловіком ОСОБА_6 та синами ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім,єю, на правах члена сім»ї.

Рішенням виконавчого комітету Донецької міської Ради номер 134 від 28 квітня 2011 року «Про відселення громадян у звязку зі знесенням будинків номер 59,71,77 по вулиці Артемівській в місті Донецьку» будинок № 59 ( т.1. а.с.2 ) було зруйновано і для проживання сім»ї сина власника знесеної квартири , тобто з урахуванням проживаючих : її, її чоловіка та двох дітей було надано трикімнатну квартиру № 88, розташовану у будинку № 195 по вулиці Куйбишева значно більшою площею ніж попередня. Проте, власник квартири став заперечувати проти її вселення у нову квартиру,що вимусило звернутися її до суду за захистом її права.

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 28 травня 2013 року ( т.1. а.с. 142-145) ОСОБА_1 разом із дітьми вселені до спірної квартири № 88,розташованої у будинку № 195 по вулиці Куйбишева у м. Донецьку.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 липня 2013 року ( т.а.с.196-199 ) рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 28 травня 2013 року залишено без змін.

Проте, позивачка фактично вселена до квартири № 88 не була , а 17лютого 2014 року ( т.2 а.с. 85-90) ОСОБА_2 звернувся до суду с заявою про перегляд рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 28 травня 2013 року за ново виявленими обставинами.

Ухвалою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 20 лютого 2014 року заява ОСОБА_2 про перегляд судового рішення у зв»язку з ново виявленими обставинами була задоволена, рішення суду з цих підстав скасовано.

ОСОБА_2, подавши заяву про перегляд рішення суду від 28 травня 2013 року за ново виявленими обставинами мотивував її тим, що цим рішенням його дружину - ОСОБА_3 позбавлено право користуватися, розпоряджатися та володіти квартирою, яка належить ОСОБА_3 на праві сумісної класності. Ця квартира є єдиним місцем проживання його дружини, а вселення до неї ще трьох осіб є недотриманням ст. 47 Конституції України стосовно норм житлової площі і є штучним погіршенням житлових умов і, крім того, ОСОБА_3 не надавала згоди на реєстрацію колишньої невістки на дану житлову площу, як того вимагає чинне законодавство. Наявність чи відсутність прописки саме по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім»ї наймача /власника/ приміщення. Судом першої інстанції при ухваленні рішення не було з»ясовано, а чи висловлювали всі члена власника квартири на вселення та проживання ОСОБА_1 до спірної квартири? Співвласники майна, тобто ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають права вирішувати щодо права ОСОБА_1 на вселення, а такого права ОСОБА_3 була позбавлена.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст.361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв»язку із ново виявленими обставинами є: істотні для справи обставини. що не могли і не могли бути відомі особі,яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Як зазначено у п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв»язку ново виявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Проте, суд першої інстанції доводи ОСОБА_2 про те, що рішенням суду від 28 травня 2013 року були порушені права ОСОБА_3, яка тільки після набрання чинності рішенням суду від 14 лютого 2014 року стала власником ? частини квартири і яка на час відселення мешканців із квартири № 2, розташованої у будинку № 59 не тільки не була власником цієї квартири, а навіть не була зареєстрована у ній, дійшов висновку, що ці обставини є ново виявленими і скасував рішення суду від 28 травня 2013 року.

Що стосується позову ОСОБА_1 то судом першої інстанції встановлено, що вона з 25 листопада 2006 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_6; від шлюбу має двоє дітей 2007 та ІНФОРМАЦІЯ_2. З чоловіком та дітьми проживала та була зареєстрована як член сім»ї у двокімнатній ( загальна площа 45,7 кв.м. та житлова -28,8 кв.м.) квартирі № 2, розташованої у будинку № 59 по вулиці Артемівській, яка на той час на праві власності належала її свекру батьку її чоловіка ОСОБА_2 ( договір купівлі-продажу,(т.1, а.с.30).

Власник квартири ОСОБА_2 у квартирі № 2 зареєстрований не був, а мешкав зі своєю дружиною ОСОБА_3, з якою перебував з 1971 року у зареєстрованому шлюбі, за адресою: місто Донецьк, вулиця Тренева За/ЗбАДРЕСА_8, наймачем якої була ОСОБА_3

28 квітня 2011 року Донецька міська Рада прийняла рішення № 134 про відселення громадян у звязку зі знесенням будинків номер 59, 71, 77 по вулиці Артемівській в Київському районі міста Донецька. Відповідно до п. 1.2 вказаного рішення міська Рада вирішила виділити відповідачеві, тобто ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_9 для проживання його родини: ОСОБА_6, ОСОБА_5 та їхніх двох дітей. Ключі від квартири, як власнику були видані ОСОБА_2

ОСОБА_1 у червні 2011 року була зареєстрована у спірній квартирі, проте квартирою не користується через перешкоди з боку ОСОБА_2

30 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Куйбишевського районного суду м. Донецька с заявою про відстрочку виконання судового рішення щодо вселення ОСОБА_1 та її дітей до квартири, мотивуючи тривалою відсутністю протягом трьох місяців за межами міста разом із дружиною ОСОБА_3 у зв»язку із лікуванням гіпертонічного кризу.

Ухвалою від 10 жовтня 2013 року виконання судового рішення відстрочене до 10 січня 2014 року (т.2, а.с.18).

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 14 січня 2014 року ( т.2а.с.91) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та визнання права власності : поділено майно ОСОБА_6 : за ОСОБА_3 визнано право власності на ? частинуАДРЕСА_10, розташованої у будинку № 195 по вулиці Куйбишева у м. Донецьку.

18 лютого 2014 року ( т.2 а.с.98 ) ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 ? частину належної йому квартири № 88, розташованої у будинку № 195 по вулиці Куйбишева у м. Донецьку.

07 березня 2014 року ( т.2 , а.с.137 ) ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона . як власник спірної квартири не давала згоди ОСОБА_1 користуватися квартирою № 88 в будинку № 195 по вулиці Куйбишева у місті Донецьку, яку було надано її чоловіку замість попереднього майна. Право власності та право користування на майно є різними за своєю суттю. За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім,ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімД права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами," наймачем та членами його сім,ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Проте, жодної угоди з ОСОБА_1 нею укладено не було. Вона жодного дня не мешкала у цій квартирі та не вела з нею спільного господарства.

Вона, як власник нерухомого майна, вважає, що її права порушені та законом їй надане право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Вона вважає, що ОСОБА_1 має бути знята з реєстраційного обліку на підставі рішення суду. Будь-які обмеження її як власника нерухомого майна, у неї виникає право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання.

Окрім того, вона зазначила, що з 2011 року ОСОБА_1 не проживає в квартирі, там немає жодних її особистих речей. Між нею, як власником житла та ОСОБА_1 не укладався письмовий договір житлового найму. ОСОБА_1 не веде спільного господарства з власником спірного житла, а також не є членом її сім»ї. Між ними не укладався договір оренди чи інший цивільно-правовий договір на право користування спірним житлом. Реєстрація же місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що ОСОБА_3 не надавала письмової згоди на вселення ОСОБА_1 у квартиру № 2, розташовану у будинку № 59 по улиці Артемівській у м. Донецьку, жодних договорів з нею не укладала, а вселилася позивачка у спірну квартиру тільки з усної згоди її власника батька її чоловіка ОСОБА_2 Будучи прописаною у спірній квартирі № 88 з червня 2011 року, позивачка й дотепер там не проживає, а тому відповідно ст. 405 ЦК України втратила право на проживання у цій квартирі. ОСОБА_17 є єдиним власником житла, яка не давала згоди ні на вселення, ні на прописку позиваки до спірної квартири, а тому факт реєстрації ОСОБА_1 у спірній квартирі порушує її права як власника, створює перешкоди у користуванні, розпорядженні майном.

З цих підстав позивачці ОСОБА_18 у задоволені позову було відмовлено, а позов ОСОБА_3 задоволений.

Аналізуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Слід звернути увагу на таке, що 13 грудня 2011 року рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька на користь ОСОБА_5 на утримання її дітей з ОСОБА_6 були стягнути аліменти (т.1 а.с.5).

Постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 04 травня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного адміністративного суду, у задоволені адміністративного позову ОСОБА_5 до виконавчого комітету Донецької міської ради, Донецької міської ради, третя особа управління капітального будівництва Донецької міської ради про скасування п.1,2 рішення № 134 від 28 квітня 2011 року « Про відселення громадян у зв»язку із зносом будинків №№ 59,71,77 по вулиці Армеміській у м. Донецьку- відмовлено.

Як пояснила позивачка в судовому засіданні, її звернення з адміністративним позовом було обумовлено тим, що вона при знесенні будинку № 59 і виділенні нової квартири вважала отримати окреме житло.

Проте, суди дійшли висновку, що « оскільки єдиним власником квартири АДРЕСА_11 був ОСОБА_2 , а позивач, яка зареєстрована у вказаній квартирі разом із дітьми як член родини, то відповідно до ст. 65 ЖК, члени сім»ї мають право проживати у ІНФОРМАЦІЯ_6 на тих же умовах, на яких вони проживали у ІНФОРМАЦІЯ_7, яка підлягала знесенню». (т.1. а.с.123-128 )

Право на проживання ОСОБА_1 у квартирі № 88, розташованої у будинку № 195 по вулиці Куйбишева у м. Донецьку випливає із її прав, які виникли раніше, після її вселення у квартиру № 2, яка знесена, тобто є пролонгованими.

З огляду на те, що позивачка разом із сином відповідачів не проживає, її право на проживання у спірній квартирі відповідно до положень ст.156 ЖК не змінилося.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Згідно із ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє колишніх членів його сім»ї прав користуватися займаним приміщенням.

Згідно частини 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік. якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_1 такою, що втратила право на житло на підставі ст. 405 ЦК України мав детально з»ясувати: з яких причин поважних чи не поважних член сім»ї власника квартири ( будинку ) був відсутнім у спірному житлі понад один рік.

Ці обставини були залишені поза увагою суду, не з»ясовані, а висновок, з огляду на фактичні обставини справи, зроблений взагалі без належного обґрунтування.

Задовольняючи права ОСОБА_3, суд першої інстанції посилався на низку статей ЦК України , які передбачають непорушність права власності, права власника, та інше.

Проте, суд не прийняв до уваги, що права ОСОБА_1 на проживання у квартирі насамперед регулюються нормами ЖК України і виникли до того, як ОСОБА_3 стала власником квартири.

Суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_1 такою, що втратила право на житло у спірній квартирі, на її було покладено зобов»язання не чинити перешкод ОСОБА_3 у праві власності, шляхом зняття її з реєстраційного обліку у спірній квартирі.

Згідно ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-1V від 11 грудня 2003 року (в редакції Закону від 05 липня 2012 року № 5088-V1) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється,зокрема,на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили , про позбавлення права власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Таким чином, покладення на ОСОБА_1 обов»язку ( за умови визнання її такою. що втратила право користування жилим приміщенням ) про зняття з реєстрації не відповідає зазначеній нормі закону.

При зверненні до суду з позовом до ОСОБА_2 позивачкою ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 110, 20 грн. ( т.1. а.с.15 )

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею і документально підтверджений судовий збір.

Статтею 309 ЦПК України передбачено підстави для скасування чи зміни рішення суду. Зазначене рішення суду підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції неповно з»ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, зробив висновки. які не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Куйбишевського районного суду міста Донецька від 12 червня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_9 в квартиру № 88, розташовану у будинку № 195, по вулиці Куйбишева у Донецьку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 110 ( сто десять) гривень 20 копійок.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та третьої особи Головного Управління Державної міграційної служби у Донецькій області про усунення перешкод у користуванні власністю та втрати права користування - відмовити.

Рішення апеляційного суду набуває чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Судді /підпис/

/підпис/

/підпис/".

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в пятнадцятиденний строк апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлогардський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя М. М. Перекопський