Справа № 357/9991/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

13 листопада 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним позовом 30.08.2018 року мотивуючи тим, що вона являється власником квартири АДРЕСА_1. За вказаною адресою зареєстрований, але не проживає з 1996 року відповідач - ОСОБА_2, її колишній чоловік, який забрав з квартири свої особисті речі, залишив ключі та виїхав з квартири. Відповідач не проживає у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, витрати по утриманню житла не здійснює, факт його реєстрації створює перешкоди у здійсненні її прав щодо вільного володіння, розпорядження та користування квартирою, в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку не бажає, фактичне місце проживання не повідомляє. Позивач просила в судовому порядку визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2.

Позивач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від її представника, адвоката ОСОБА_3 до суду подано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує, позов підтримує в повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити та стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача .

Відповідач в судове засідання не зявився про дату,час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі та відзив на позовну заяву не подав.

На підставі ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши покази свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, являється власником квартири АДРЕСА_3, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 5-9,12,13).

З довідки про місце проживання та склад сімї від 14.08.2018 року за № 1634, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради ( а.с. 10), вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані: з 11.01.1997 року ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, з 17.09.1996 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 14.02.1997 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 15.09.1998 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 та з 08.09.2009 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Також, судом встановлено, що відповідач був зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, як член сімї власника квартири, однак витрати по утриманню житла, сплаті комунальних послуг несе особисто позивач, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 10,11,) та показами свідків.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований, однак не проживає у вказаному житловому приміщенні з січня 1996 року, його особистих речей в квартирі немає, участі в утриманні майна не приймає, житлом не цікавиться, що підтверджено показами свідків, які узгоджуються з матеріалами справи.

Відповідач відзив на позовну заяву з належними та допустимими доказами, в тому числі щодо поважності причин не проживання у спірному житловому приміщенні не подав, отже не заперечує проти позову.

Таким чином, враховуючи, що відповідач більше одного року без поважних причин не користуються вказаним житловим приміщенням, належних та безспірних доказів того, що йому чинилися перешкоди у користуванні цим житлом до суду не надано, факт його реєстрації перешкоджає власнику квартири вільно користуватись та розпоряджатись належним їй майном, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатила при подачі позову до суду (704,80 грн. - а.с. 1), тому з відповідача на її користь стягуються вказані судові витрати.

Керуючись ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 15, 29, 319,391,402 ЦК України, ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , ст. 4, 12, 76 81, 223, 258, 259, 264 265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( 19.12.1952 рік народження, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_2 ( 30.05.1953 рік народження, ідентифікаційний номер: невідомий, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13.11.2018 року.

Суддя:ОСОБА_9