Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 757/20425/17-ц

провадження № 61-22472св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Міністерство юстиції України, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року в складі судді Москаленко К. О. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2018 року в складі колегії суддів: Українець Л. Д., Шебуєвої В. А., Оніщука М. І.,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що Червоноградським міським судом Львівської області, Апеляційним судом Львівської області, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом постановлення незаконних ухвал по справі № 2-1826/10 його було позбавлено доступу до правосуддя та порушено конституційні права, гарантовані статтями 8, 40, 55, 56 Конституції України.

За порушені його конституційні права просив суд відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 10 000 000,00 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня

2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва

від 06 березня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу завдання моральної шкоди внаслідок постановлення неправосудних, на думку позивача, судових рішень.

У березні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було захищено права позивача, гарантовані статтями 8, 22, 40, 55, 56, 124, Конституції України.

У липні 2018 року Міністерство юстиції України подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що оскільки позивач не довів ті обставини, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог, вимога позивача про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами установлено, що заявник звертаючись до суду з позовом вважав, що оскільки ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2010 року матеріали позовної заяви ОСОБА_4 до Сокальського районного суду Львівської області та Управління державного казначейства у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої приниженням честі, гідності та ділової репутації направлено до Червоноградського міського суду Львівської області для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, то Червоноградський міський суд Львівської області від 28 травня 2010 року мав би відкрити провадження в справі. Оскільки судом було відмовлено у відкритті провадження, тобто порушено його право на доступ до правосуддя, тому йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 10 000 000,00 грн.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Судами першої та апеляційної інстанцій правильно враховано, що обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже завдана моральна шкода підлягає відшкодуванню за умови, коли такі дії або бездіяльність чи рішення суду визнано незаконними, та такі незаконні дії суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, установивши, що під час розгляду справи не встановлено порушення прав позивача судовими рішеннями, які набрали законної сили, позивачем не доведено заподіяння будь-якої шкоди з вини судів та відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діяннями судів, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з його недоведеністю та необґрунтованістю.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська