ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/141/17 Номер провадження 22-ц/814/692/18Головуючий у 1-й інстанції Куц Т.О. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

імена (найменування) сторін:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області, ухвалене 24 вересня 2018 року в приміщенні суду в м. Горішні Плавні у складі судді Куц Т.О., повний текст якого складений 04 жовтня 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 05 січня 2012 року у розмірі 32 884,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що між банком та ОСОБА_3 05 січня 2012 року було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначало, що відповідач належним чином умови договору не виконувала, внаслідок чого станом на 30 листопада 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 32 884,34 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 січня 2012 року у розмірі 30 842,23 грн.

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення штрафів відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення вмотивоване тим, що відповідач допустила порушення умов кредитного договору, що потягло утворення заборгованості, яка має бути відшкодована кредитору.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що позивач не довів укладення нею кредитного договору, не виконання нею його умов, а також не надано належних та допустимих доказів, якіб підтвердили строк дії кредитної картки.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 05.01.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки (а.с.6).

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з подальшою зміною його розміру відповідно до кредитної історії.

На підставі вказаного договору ОСОБА_3 отримала кредитну картку (а.с.6) з кінцевим строком її дії до вересня 2015 року, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.182).

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору від 05 січня 2012 року у ОСОБА_3 утворилась заборгованість, яка станом на 30 листопада 2016 року становить 32 884,34 грн., яка складається з 1 939,41 грн. заборгованості за кредитом, 25 302,82 грн. заборгованості по процентам, 3 600 грн. заборгованості за пенею та комісією, 2042,11 грн. штрафів.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Згідно Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, наданої позивачем в якості доказу укладення кредитної угоди, відповідач підписав зазначену Анкету 05 січня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Із зазначеної Анкети-заяви вбачається, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також з тарифами банку, які надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Згідно з п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити) кредитний ліміт.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, ОСОБА_3 несе цивільно-правову відповідальність за порушення взятого на себе договірного зобов'язання, а тому заборгованість за кредитним договором підлягає виплаті кредитору, про що правильно зазначив місцевий суд.

Посилання апелянта на недоведеність факту укладення кредитного договору є безпідставною, оскільки позивачем надано до суду копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка, разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить собою договір про надання банківських послуг.

Перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується фактом використання ОСОБА_3 кредитної картки № НОМЕР_1, що слідує із довідки про рух коштів по рахунку відповідача (а.с. 175-181). Вказана довідка повною мірою відображає факт надання банком кредитних коштів боржникові та їх використання останнім.

Будь-яких доказів, які б вказували на помилковість довідки про рух коштів по рахунку, а також розрахунку заборгованості, апелянтом не надано. Розрахунок, який би вона вважала правильним ОСОБА_3 не надала.

Положення ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», на які посилається апелянт, не поширюється на спірні правовідносини, оскільки вимоги до письмових доказів та порядку їх подання визначаються відповідними положеннями ЦПК України, а не вищевказаним законом.

Апелянт вказує на пропуск позивачем строку позовної давності. Такі доводи є частково обґрунтованими.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

За таких обставин, стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором у межах строків позовної давності: 3 роки для процентів за користування кредитом та 1 рік за пенею.

З урахуванням строків позовної давності та виходячи з розрахунку заборгованості, наданого позивачем та не спростованого відповідачем, стягненню з ОСОБА_3 підлягає заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 29 242,08 грн., яка складається з 1 939,41 грн. заборгованості за кредитом, 25 002,67 грн. заборгованості по процентам, 2 300 грн. заборгованості за пенею та комісією.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ним було ухвалено помилкове рішення в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його зміни.

Виходячи з того, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню в межах 88,9%, то пропорційно задоволеним вимогам з відповідача підлягають стягненню понесені банком судові витрати, а саме 1442,40 грн.

З урахуванням того, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі, то з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 133,60 грн.

Керуючись ст. 367 ч. 1, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 242,08 грн.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати у розмірі 1442,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у розмірі 2 133,60 грн.

В іншій частині рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак