КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/886/2018 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., суддів Іванової І.В., Сержанюка А.С.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2017 року Публічне акціонерне товариства Комерційний Банк «Приватбанк»(далі Банк та/або ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом, який обґрунтовувала тим, що 27 травня 2013 між сторонами було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримала кредит у розмірі 10331,42 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач за вказаним договором свої зобов'язання не виконала. Станом на 22 січня 2017 має заборгованість у розмірі 23066,90 грн., яка складається з: 6863,89 грн. - заборгованість за кредитом; 2250,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7412,85 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 6539,72 грн. - штраф (відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди).

Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 23066,90 грн., а також судовий збір у сумі 1600,00 грн..

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідачка звернулась з апеляційною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, розглядаючи позов Банку, який звернувся до суду після встановлених законодавством строків позовної давності.

Зауважує, що останній платіж по кредиту був здійснений 24 вересня 2013 року, а позивач звернувся до суду 07 лютого 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять доказів дійсного укладення договору між сторонами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання сторони не з'явились, належним чином повідомлені.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існували договірні правовідносини, пов'язані з видачею кредитних коштів відповідачу. ОСОБА_2 допустила порушення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів.

Підписана Генеральна угода від 27 травня 2013 року підтверджує, що відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, повною інформацією про умови кредитування, а отже надала свою згоду на збільшення строку позовної давності в 50 років.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Місцевим судом встановлено, що 20 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг шляхом звернення до банку із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

У зв'язку з укладенням договору про надання банківських послуг відповідачу було видано платіжну картку, на якій встановлено кредитний ліміт.

27 травня 2013 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт. За змістом генеральної угоди сторони дійшли згоди про реструктуризацію заборгованості по кредитному договору від 20 серпня 2007 року, домовилися про зменшення кредитної заборгованості та визначили остаточний розмір боргу у сумі 10331,42 грн., яку відповідач зобов'язалася погасити до 31 травня 2014 року, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0,833% на місяць. Сторони погодились, що погашення заборгованості здійснюється відповідачем шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 908,94 грн. (а.с. 7)

Згідно з розрахунком позивача станом на 22.01.2017 заборгованість за кредитним договором становить 23 066,90 грн., яка складається з: 6 863,89 грн. - заборгованість за кредитом; 2250,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 412,85 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 6 539,72 грн. - штраф (відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди).

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами позивача та висновком суду першої інстанції про те, що відповідачка не виконала своїх зобов'язань за вказаним договором, у зв'язку з чим в неї перед ПАТ КБ &qute;Приватбанк&quno; виникла заборгованість у сумі визначеній судом першої інстанції 23 066,90 грн.

Дана сума заборгованості не оспорюється відповідачем і в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до підписаної 27 травня 2013 року Генеральної згоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання кредитних карт, ОСОБА_2 ознайомилась і погодилась з Умовами і правилами надання банківських послуг (а.с. 7).

Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, які затвердженні наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року строк позовної давності відносно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагородження, неустойки (пені та штрафів) витрат банку становить 50 років.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про застосування строків позовної давності як підставу для відмови у позові.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні та допустимі докази відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України.

Судом першої інстанції було вірно проаналізовано всі зібрані по справі докази.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Доводи, які містяться в апеляційній скарзі вже були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 - 375 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: