Єдиний унікальний номер 239/456/17 Номер провадження 22-ц/775/617/2018
Головуючий у 1-ій інстанції Грідяєва М.В.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 239/456/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Новогродівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання зареєструвати в житловому приміщенні, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 25 січня 2018 року (суддя Грідяєва М.В., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Новогродівка Донецької області, повний текст рішення виготовлено 25 січня 2018 року),-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права користування жилим приміщенням та вселення в жиле приміщення. В подальшому позивач подала до суду уточнену позовну заяву.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 10.04.2009 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Ще до реєстрації шлюбу - з літа 2006 року вони стали мешкати у квартирі відповідача в АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.2004 року. Разом вели спільне господарство, робили ремонт в квартирі, в 2009 році вона народила сина. За час спільного проживання з відповідачем вона отримала в порядку спадкування будинок в АДРЕСА_2, згідно заповіту від дідуся. Відповідач запропонував зробити в будинку капітальний ремонт з перебудовою кімнат для подальшого проживання в ньому усією родиною. Вона погодилася і відповідач разом зі своїм батьком розбив у будинку стіни, зняв підлогу, в зв'язку з чим будинок став не придатний для проживання, в будинку відсутня електрична енергія. У вересні 2017 року між нею та відповідачем склалися неприязні відносини, чоловік став чинити їй та дітям перешкоди у проживанні в квартирі, замінив замки. Вона вимушена була з письмовою заявою звертатися до поліції. Разом з дітьми вони зібрали деякі речі та стали проживати у знайомих, а на даний час винаймає житло. В будинку, якій належить їй на праві приватної власності за заповітом, вона разом з дітьми не може проживати, оскільки він для цього не придатний, тому має намір повернутися до квартири для постійного проживання. Проте відповідач чинить перешкоди, не впускає їх до житлового приміщення, змінив замки, не дає ключі від вхідних дверей квартири. Відповідач вивіз весь будівельний матеріал, який вони разом купували для ремонту, також вивіз усе вугілля. Продати будинок вона також не може, так як в будинку зареєстровані малолітні діти, тому для продажу будинку їй необхідно зареєструвати дітей у відповідача, де вони постійно проживали, інакше орган опіки та піклування не надасть дозволу на продаж будинку. Після реєстрації шлюбу вона вселилася до квартири відповідача з його згоди на правах дружини, вони разом жили в квартирі однією сім'єю до припинення сімейних відносин, вона з дітьми не втратила право користування та проживання в цій квартирі. Посилалася на ст. 47 Конституції України, ст. 405 ЦК України, ст. ст. 9, 64, 65, 156 ЖК України.

Просила: усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням, вселити її та дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1; визнати за нею та дітьми: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача зареєструвати її та дітей у жилому приміщенні в АДРЕСА_1.

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 25 січня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 право користування квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640,00 грн. судового збору.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи скарги зазначає, що у позивача ОСОБА_2 є належне житло, де вона може мешкати разом з дітьми і це житло знаходиться в кращому стані ніж його, яке потребує ремонту і знаходиться в непридатному стані для проживання дітей. Крім того, ОСОБА_2 після розлучення не є його дружиною та вже не є членом сім'ї, тому вона не має права на задоволення своїх вимог.

Вважає, що їх вселення в квартиру буде не розумно та незручно для них, оскільки квартира в такому стані не придатна для нормального життя. Більш того, він не заперечує дітям в їх правах і дбає навпаки про покращення умов їх проживання.

Позивачем ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якій вона просить залишити рішення суду першої інстанції від 25 січня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Вказує, що вона вселилась у квартиру відповідача як дружина власника цієї квартири за згодою останнього, проживала з ним в цій квартирі однією сім'єю до припинення сімейних відносин разом з дітьми. Після припинення сімейних стосунків шлюб між ними ще не був розірваним. Вважає, що вона з дітьми не втратили право на проживання в цій квартирі та користування нею, а відповідач своїми діями порушує її з дітьми конституційні права на користування жилим приміщенням, а також право на житло малолітніх дітей.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно із частиною 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач з 10.04.2009 року знаходились у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 21.12.2017 року розірвано. Від шлюбу мають дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. З 2006 року по 27.09.2017 року позивач та відповідач однією сім'єю разом з дітьми проживали в квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу на підставі договору купівлі продажу від 19.03.2004 року. З 27.09.2017 року, відповідач почав чинити перешкоди позивачу у користуванні вказаної квартирою, змінив замки на вхідній двері, зачинив двері, в зв'язку з чим позивач не могла потрапити до квартири. Відповідач вигнав її з квартири, змусивши зібрати речі та піти разом з дітьми на іншу адресу проживання, що підтверджується постановою Новогродівського міського суду Донецької області від 23.10.2017 року, яким ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУАП, актом депутата Новогродівської міської ради від 09.10.2017 року. Позивач має на праві власності 1/2 частку будинку АДРЕСА_2, в якому зареєстроване її місце проживання та місце проживання дітей, та який не придатний для проживання в зв'язку з відсутністю в ньому електроенергії, розбитих стін та зірваних підлог, не закінченням в ньому ремонту.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та її неповнолітні діти мають право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1, як члени сім'ї власника житлового приміщення, в зв'язку з чим порушене право позивача та дітей на житло підлягає захисту, шляхом зобов'язання відповідача усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в житлове приміщення та визнання за ними права користування житловим приміщенням.

Зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закон за рішенням суду.

За частиною 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно із частиною 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (частина 1 ст. 405 ЖК України).

Позивач ОСОБА_2 вселилась в квартиру ОСОБА_3 за його згодою, як дружина власника цієї квартири. В свою чергу, відповідачем не доведено, а з матеріалів справи не вбачається, що під час вселення позивача та її дітей до спірної квартири була угода про порядок користування цим приміщенням.

Отже, позивач та неповнолітні діти сторін мають право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що ОСОБА_2 після розлучення не є його дружиною та членом сім'ї, тому вона не має права на свої вимоги.

Дійсно, відповідно до рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 21 грудня 2017 року у справі № 239/533/17 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 10 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Новогродівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 29.

Проте, частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх прав користування займаним приміщенням.

Тобто дружина, як колишній член сім'ї, після розірвання шлюбу не втрачає право на користування квартирою тільки на підставі розірвання шлюбу, навіть з огляду на те, що чоловік є власником квартири і має право розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд (ст. 316, 317, 319, 321 ЦКУ).

Тому вищевказаний довід апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставним.

Необґрунтованим є довід відповідача стосовно того, що у ОСОБА_2 є інше житло, де вона може мешкати разом з дітьми і це житло знаходиться в кращому стані ніж його, яке потребує ремонту і знаходиться в неналежному стані для мешкання дітей.

Наявність іншого житла у позивача не позбавляє її з дітьми права на користування жилим приміщенням АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, в будинку, який їй належить на праві приватної власності за заповітом, вона разом з дітьми не може проживати, оскільки будинок для цього не придатний. Те, що цей будинок знаходиться в кращому стані ніж його, є припущенням відповідача.

Відповідно до частин 3, 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Новогродівської міської ради про право користування житловим приміщенням малолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1, затвердженого рішенням виконкому Новогродівської міської ради 22 листопада 2017 року № 182, захищаючи інтереси малолітніх дітей та керуючись статтею 47 Конституції України, статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, статтями 64, 156 Житлового кодексу України, статтею 177 Сімейного Кодексу України, Орган опіки та піклування Новогродівської міської ради вважає, що батько - ОСОБА_3, порушує права дітей на житло. Його діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, мають право користуватися жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача також є безпідставними.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: О.І. Корчиста

О.О. Тимченко