АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5385/16-ц 22-ц/774/556/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 215/5385/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Гладиш К.І.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 листопада 2017 року, яке постановлено суддею Лиходєдовим А.В. у місті Кривому Розі, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»(далі ПрАТ «ПівнГЗК») і просив стягнути на свою користь, у зв'язку з ушкодженням здоров'я,320000 грн. з ПрАТ «ПівнГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він працював в ПрАТ «Північний ГЗК» з 18.05.1983 р. до 12.09.1988 р. помічником машиніста локомотива (тепловоза) на вивезенні руди, породи з кар'єру в залізничному цеху Управління залізничного транспорту; з 12.09.1988 р. по 30.10.2002 р. машиністом локомотиву (тепловозу) на вивезенні руди, породи з кар'єру у залізничному цеху; з 27.07.2005 р. до 12.09.2005 р. машиністом локомотиву (тепловозу) на маневрових роботах служби рухомого складу цеху залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси породи з кар'єру у залізничному цеху з Першотравневого кар'єру Управління залізничного транспорту ВАТ «Північний ГЗК»; з 12.09.2005 р. до 01.02.2010 р. машиністом локомотиву (тепловозу) на вивезенні руди служби рухомого складу цеху залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси з Першотравневого кар'єру Управління залізничного транспорту ВАТ «Північний ГЗК»; з 01.02.2010 р. по 15.12.2015 р. машиністом тепловозу на вивезенні руди служби рухомого складу цеху залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси з Першотравневого кар'єру Управління залізничного транспорту ПАТ «Північний ГЗК». 01.10.2015 р. рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено професійні захворювання: - вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації, синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з негативно-трофічними порушеннями на кистях, виражений полірадикулярний, переважно зліва, синдром, двобічний плечолопатковий періартроз (ПФС другого ступеню), остеартроз і періартроз ліктьових і колінних суглобів (ПФС першого-другого ступенів); нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниженням слуху).

Висновком МСЕК від 15.12.2015 р., йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60% з яких: 55% по вібраційній хворобі, 5% по нейросенсорній приглухуватості та встановлено третю групу інвалідності безстроково.

Позивач не може вести звичайний спосіб життя, змушений постійно лікуватися, приймати ліки у великій кількості, він переносить фізичні та моральні страждання, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

На підставі вищенаведеного позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 33 000 грн. без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб, та на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «Північний ГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з тих підстав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач є винним у втраті позивачем працездатності та причинно-наслідкового зв'язку праці на підприємстві ПрАТ «Північний ГЗК» з фактом втрати працездатності позивача. Натомість існує причинно-наслідковий зв'язок між діями самого ОСОБА_1, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, у зв'язку з чим, на думку відповідача, суд дійшов хибного висновку щодо виникнення профзахворювання у позивача з вини ПрАТ «Північний ГЗК».

Крім того, на думку представника відповідача визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, є завищеним та при визначенні розміру моральної шкоди судом не враховано того, що підприємство відповідача знаходиться у важкому фінансовому становищі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» - Курочкіну І.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги ПрАТ «ПівнГЗК» та просила змінити рішення суду першої інстанції та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що під час перебування в трудових відносинах з відповідачем позивачу ОСОБА_1 встановлені хронічні професійні захворювання, а саме: вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальної вібрації, синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з вегативно-трофічними порушеннями на кистях, виражений полірадикулярний (С5-С8, L5, S1), переважно зліва, синдром, двобічний плечолопатковий періартроз (ПФС другого ступеню), остеартроз і періартроз ліктьових (ПФС першого-другого ступеню) і колінних суглобів (ПФС другого ступенів), суглобів; 2) нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниженням слуху) (а.с. 11-14).

15.12.2015 року позивачу первинно висновком МСЕК було встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода, у зв'язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10 листопада 2015 року, причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: еквівалентний рівень загальної транспортно-технологічної вібрації, який перевищує нормативний на 4 дБ, а також те, що шум, перевищує гранично допустимий на 4 дБА, в результаті порушення посадовими особами, тобто керівництвом підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно висновку МСЕК від 15.12.2015 року позивачу первинно встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 60% та третю групу інвалідності безстроково.

Як вбачається з п. 19 Акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 10 листопада 2015 року, враховуючи тривалий стаж роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів, визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо.

Проте, з урахуванням зазначеного, порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено самим актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10 листопада 2015 року (а.с.11-14), а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу колегія суддів визнає безпідставними.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних суглобах, болі і оніміння рук. Він змушений постійно лікуватися, що порушує його нормальні життєві зв'язки.

Посилання представника відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо скрутного матеріального положення ПрАТ «ПівнГЗК» колегією суддів до уваги не беруться, як такі, що не мають правового значення для вирішення спору щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, оскільки при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд має виходити з глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а не з фінансової можливості роботодавця здійснити таке відшкодування.

Колегія суддів погоджується з розміром стягнутої судом моральної шкоди. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, судом враховано роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", якими передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманного професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач не має змоги вести звичайний спосіб життя, повинен приймати ліки, йому важко виконувати будь яку роботу по господарству, він страждає на біль, що порушує його нормальні життєві зв'язки, що його досить сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, але хронічний характер захворювання не дає надії на видужання у майбутньому.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: