ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 667/8607/15-ц Головуючий в І інстанції: Дорошинська В.Е.
Номер провадження: №22-ц/819/400/18 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 вересня 2018 року, у складі судді Дорошинської В.Е., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В :

20 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: усунути йому перешкоди у здійснені права користування і розпорядження своїм майном шляхом зобов'язання відповідачів звільнити приміщення 1-2 площею 2,48 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 та передати зазначене приміщення згідно двостороннього акту приймання-передачі.

Позов обґрунтував наступним. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 12 грудня 1973 року вказане домоволодіння було поділено в натурі, йому разом з ОСОБА_5 було виділено 4/10 частини домоволодіння, а ОСОБА_6 - виділено 6/10 частин. Вказані частини було виділено конкретно в натурі: йому разом з ОСОБА_5 виділено приміщення 1-2, 1-4, 1-5 в будинку літ."А", 4/10 сараю літ."Б" та 4/10 надвірних споруд і водопроводу; ОСОБА_6 виділено приміщення 1-3, 1-6, 1-7, 1-8, 1-1 в будинку літ."А", 6/10 сараю літ."Б" та 6/10 надвірних споруд і водопроводу. Отже, приміщення 1-2 належить йому на праві приватної власності згідно вказаного рішення, яке було підтверджено рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області від 20 травня 2014 року. Відповідачі користуються вказаним приміщенням і в добровільному порядку відмовляються його звільнити, в результаті чого просить задовольнити позов.

Заочним рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 10.12.2015 року позов був задоволений.

Ухвалою цього ж суду від 20.06.2018 року було задоволено заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, вказане заочне рішення було скасовано.

У своєму письмовому відзиві від 04.07.2018 року відповідач ОСОБА_4 заперечив проти позову, вказавши, що з технічного паспорту вбачається відсутність спірного приміщення 1-2. При цьому послався на рішення народного суду Комсомольського району м.Херсона від 12 грудня 1973 року, вказавши, що в рішенні не зазначені площа та розмір приміщення 1-2, тобто не зрозуміло про який об'єкт йде мова.

Оскаржуваним рішенням 26 вересня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи. Зокрема вказав, що судом не враховано, що будь-яка реконструкція вказаного приміщення не відбувалась, цифра змінилась після переобміру домоволодіння більш точним вимірювальним приладом. Також зазначив, що суд необґрунтовано послався на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 27.01.2014р в іншій справі №667/5783/13-ц (за яким, як вважав вказаний суд першої інстанції, спірне приміщення взагалі відсутнє), оскільки воно скасовано.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволеннюз таких підстав.

У відзиві сторона відповідачів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Згідно рішення народного суду Комсомольського району м.Херсона від 12 грудня 1973 року, за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про реальний поділ домоволодіння і встановлення меж землекористування, суд вирішив:

--- закріпити за ОСОБА_6 на праві особистої власності приміщення 1-5, 1 - 6, 1-7, 1-8, 1-1 в будинку літ. А та 6/10 сараю Б, 6/10 надвірних споруд, 6/10 водопроводу, розташованих у будинку АДРЕСА_1;

--- закріпити за ОСОБА_6 земельну ділянку, площею 253 кв.м цифрою 1 на плані від 23.08.73р;

--- закріпити за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві особистої власності приміщення 1-2, 1-4, 1-5 в будинку літ.А, 4/10 сараю літ.В, 4/10 надвірних споруд, 4/10 водопроводу у домоволодінні, розташованому по АДРЕСА_1;

--- закріпити за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 168 кв.м і позначений цифрою 3 на плані від 23.08.73 р. (а.с.9).

Рішенням народного суду Комсомольського району м. Херсона від 11 лютого 1985 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні спільною земельною ділянкою, було зобов'язано ОСОБА_7 не здійснювати перешкод у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 співвласнику цього домоволодіння ОСОБА_2, зобов'язано ОСОБА_7 забрати з цієї земельної ділянки стіл та пересадити горіх на свою земельну ділянку, а також зобов'язано не здійснювати перешкод в облаштування в'їзду на спільну земельну ділянку (а.с.12).

У технічному паспорті на спірний будинок, складеному станом на 12.03.1988 року, вказано власників та їх частки: ОСОБА_2 - 44/100, ОСОБА_5 - 11/100, ОСОБА_3 - 45/200, ОСОБА_4 - 45/200 (а.с.58-60).

Згідно свідоцтву про право особистої власності на жилий будинок від 16 вересня 1988 року ОСОБА_2 належить 44/100 частини жилого будинку та приналежними до нього будівлями та спорудами, як розташовані у будинку АДРЕСА_1 (а.с.22).

Відповідно до договору дарування від 19 серпня 1994 року ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар належні дарителю (на підставі свідоцтва №182 про право власності на жилий будинок, виданий 16.09.1988 року) 11/100 житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 514 кв.м. Житловий будинок літ."А", сарай з льохом літ. "Б", туалет літ. "В", сарай літ. "Д", гараж літ. "Е", туалет літ."Ж", водопровід №5, надвірні споруди № 1-4 (а.с.20-21).

З рішення Апеляційного суду Херсонської області від 20 травня 2014 року (залишеним без змін ухвалою ВССУ від 30.07.2014 року) вбачається, що на розгляді суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ домоволодіння і встановлення порядку користування земельною ділянкою.

У вказаній справі рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 27 січня 2014 року позов був задоволений, було поділено спірне домоволодіння та встановлено порядок землекористування.

Однак, зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції вказане рішення суду першої інстанції було скасовано й ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Було встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 згідно додатку №3 висновку експерта від 29 квітня 2014 року, виділено в користування ОСОБА_2 із врахуванням рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 12.12.1973 року земельну ділянку загальною площею 203 кв.м. та у спільне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 305 кв.м. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено, оскільки будинок вже поділений рішенням від 12.12.1973 року і відсутні підстави для його повторного поділу (а.с.13-16).

У технічному паспорті на спірний будинок, складеного станом на 01.07.2015 року, вказано власників та їх частки: ОСОБА_2 - 44/100, ОСОБА_5 -11/100, ОСОБА_3 - 45/200, ОСОБА_4 - 45/200 (а.с.23-29).

З плану будівлі вбачається, що спірна частина, а саме приміщення 1-2, зображені під цифрою ІІ, площею 2,6 кв.м та вказані як прибудова. А таке позначення як "1-2" взагалі відсутнє у технічному паспорті, разом з тим є позначення 1-3, 1-4 тощо, які були згідно рішенню від 12.12.1973 року.

Апеляційний суд враховує, що у вказаному технічному паспорті не відображено факт дарування в 1994 році ОСОБА_5 позивачу 11/100 частин будинку.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 вересня 2015 року, за позивачем зареєстровано 55/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (а.с.30).

У технічному паспорті на спірний будинок, складеному станом на 05.07.2018 року вказано власників та їх частки: ОСОБА_2 - 11/100 та 44/100, ОСОБА_3 - 45/200, ОСОБА_4 - 45/200 (а.с.23-29).

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після неодноразових реконструкцій, згідно відомостей технічного паспорту від 05.07.2018 року, вказане спірне приміщення 1-2 відсутнє у плані домоволодіння АДРЕСА_1. Також суд виходив з того, що це спірне приміщення не входило в обсяг приміщень по спору про розподіл домоволодіння у справі № 667/5783/13-ц, по якій є чинне рішення від 27 січня 2014 року, тобто під час розгляду вказаної справи питання щодо приналежності спірного приміщення 1-2 сторонами взагалі не ставилось і не розглядалось у судовому порядку за його фактичної відсутності. Отже, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем у встановлений законом спосіб не доведено існування спірного приміщення та його ознак, відповідно відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду, оскільки до нього він прийшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

При апеляційному розгляді справи позивач підтвердив, що відповідачі зайняли спірне приміщення ІІ (раніше - приміщення 1-2) площею 2,6 кв.м, яке він використовував як кладову, облаштували там ванну й туалет та на його вимогу відмовляються його звільнити.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням від 12.12.1973 року позивачу належать на праві приватної власності приміщення 1-2, 1-4, 1-5, зокрема на поверховому плані, складеному за вказаним рішенням, зображено приміщення 1-2, площею 2,48 кв.м, що з розташуванням відносно будинку співпадає із приміщенням ІІ у наступних технічних паспортах. Разом з тим, апеляційний суд враховує, що складення плану спірного будинку відбувалось неодноразово, при цьому згодом виміри було зроблено сучаснішими приладами та більш точними, в результаті площа спірного приміщення 1-2 (ІІ) була уточнена з 2,48 кв.м на 2,6 кв.м. Крім того, зміна назв приміщень та уточнення їх площ відбулось не лише у спірному приміщенні 1-2 (ІІ), а й, зокрема площа прим.1-6 уточнена з 6,9 кв.м на 7,3 кв.м, прим. 1-7 уточнено з 9,8 кв.м на 9,9 кв.м та ін.

Таким чином, у результаті неодноразових проведених вимірів відбулися зміни у технічній документації щодо позначень приміщень та їх площ, проте приміщення 1-2, що наразі позначається ІІ, як існувало у 1973 році, так і існує досі, згідно матеріалам справи та поясненням позивача. Лише така неістотна зміна, на думку суду, як вказані уточнення, не можуть порушувати права позивача щодо спірного приміщення.

До того ж, суд першої інстанції посилається на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 27.01.2014 року, хоча це рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 20.05.2014 року, яке залишено без змін ухвалою суду касаційної інстанції від 20.07.2014 року. Зокрема Апеляційний суд по тій справі вказав, що відсутні підстави для повторного поділу спірного домоволодіння, оскільки це було зроблено рішенням у 1973 році.

Крім того, апеляційний суд враховує й те, що в період, коли було чинне заочне рішення суду від 10.12.2015р про задоволення цього позову, відповідачі визнавали факт використання ними спірного приміщення 1-2 як ванна й туалет. При цьому вказували, що іншого приміщення, яке вони могли б використовувати як санітарна кімната, в їх частині будинку немає. А тому вони просили відстрочити виконання того заочного рішення. Тоді Херсонський міський суд ухвалою від 25.05.2016 року відмовив у відстроченні виконання заочного рішення.

А тому, на думку апеляційного суду, з підстав порушення права власності позивача на спірне приміщення є обґрунтованою вимога позивача про усунення перешкод в користуванні власністю.

Що ж стосується вимоги про зобов'язання відповідачів передати зазначеного приміщення згідно двостороннього акту приймання-передачі, то апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення позивача з цим позовом, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Вказана норма закону (ст.16 ЦК України) не передбачає такого способу захисту прав, як зобов'язання відповідачів передати майно згідно двостороннього акту приймання-передачі.

Отже, вимога про зобов'язання відповідачів передати зазначеного приміщення згідно двостороннього акту приймання-передачі задоволенню не підлягає.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України слід скасувати й ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме про усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування і розпорядження своїм майном шляхом зобов'язання відповідачів звільнити приміщення ІІ (раніше - приміщення 1-2) площею 2,6 кв.м в будинку АДРЕСА_1. А в решті позову слід відмовити. Відповідно апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні позовної заяви позивач сплатив 492,07грн судового збору (а.с.3), однак підлягало сплаті 487,20грн судового збору.

При поданні 19.10.2018 року апеляційної скарги сплачено 1057,20грн судового збору (а.с.184), однак підлягало сплаті 730,80грн судового збору.

Отже, законні судові витрати позивача складають 1218,00грн (487,20грн + 730,80грн).

Позовні вимоги задоволено на 50% (оскільки задоволена одна з двох вимог).

Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути 609,00грн (1218,00грн х 50% : 100%), тобто по 304,50грн з кожного.

Керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 391 ЦК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 вересня 2018 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю - задовольнити частково.

Усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_2 права користування і розпорядження своїм майном шляхом зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнити приміщення ІІ (раніше - приміщення 1-2) площею 2,6 кв.м в будинку АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати - по 304,50грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 13 грудня 2018 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська