"14" грудня 2018 р.
Справа № 642/4200/17
Провадження № 2/642/1583/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Проценко Л.Г.

за участю секретаря - Канаєвої К.М.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ :

21.08.2017р. до Ленінського районного суду м.Харкова звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позикивід 23.05.2014р. в розмірі 150000 грн., що на момент посвідчення договору було еквівалентно 13000 доларам США. При цьому посилався на те, що зазначений договір позики був посвідчений приватним нотаріусом Запорізької МНО в реєстрі №3369 та зі згоди дружини позичальника. Відповідно до п.1 договору строк виплати боргу 23.05.2015р., факт одержання грошей підтверджується розпискою написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Розрахунки здійснюються сторонами у національній валюті, але в сумі еквівалентній сумі доларів США по середньому курсу продажу доларів США приватним особам комерційними банками Запоріжжя на день розрахунку. Відповідно п.8 договору сторонам було розяснено умови позики, чинність правочину, порядок укладання договору позики та його наслідки, в т.ч. зміст ст.167,177,179,375,533,625,1046-1052 ЦК України, 65 СК України та ст.ст.27,87,88 Закону «Про нотаріат». З метою забезпечення виконання договору позики також було укладено договір застави рухомого майна - автомобіля КІА, який належить заставодавцю та оцінений в 100000 грн., посвідчений приватним нотаріусом Запорізької МНО в реєстрі №5370. Однак після спливу строку повернення позики відповідач 13000 доларів США не повернув. Просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму боргу в розмірі 332 670 грн. 00 коп. за договором позики та судові витрати.

Ухвалою суду від 13 липня 2018 року враховуючи відповідь на відзив позивача щодо інших зобовязань відповідача, судом зобовязано позивача ОСОБА_2 надати до суду оригінали доказів, а саме: договору позики від 23 травня 2014 року та розписки про передачу грошових коштів у розмірі 150 000 гривень від 23 травня 2014 року, а також інші договори позики (зобовязання) про які було зазначено позивачем у своїй відповіді на відзив.

Позивачем на виконання ухвали суду надано оригінали доказів, а саме: договору позики від 23 травня 2014 року та розписки про передачу грошових коштів у розмірі 150 000 гривень від 23 травня 2014 року.

В судове засідання позивач не зявився надав заяву по слухання справи у його відсутність, при цьому позов підтримав в повному обсязі. В своїй відповіді на відзив зазначив, що відповідно до п.2 договору позики виконання зобовязань за договором має бути здійснено готівкою в межах міста Запоріжжя за місцем проживання позикодавця, або іншою адресою зазначеною позикодавцем. Він не змінював місця проживання, а відповідач не намагався повернути борг. Пунктом 7 договору встановлено, що після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку, яка підтверджує виконання ним свого обовязку, а без розписки борг вважається таким, що не повернутий. За договором позики не передбачено повернення боргу на його рахунок, а кошти перераховані відповідачем не мають відношення до договору позики і відносяться до іншого зобовязання, по якому угода не укладалась і будь яких інших договорів позики (зобовязань), які мають відношення до даної справи не має. Відповідач не надав доказів про його ухилення від отримання грошових коштів і не звертався до суду щодо визнання окремих пунктів договору позики недійсними. Відповідно до ст.524 ЦК України сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Це не впливає на виконання зобовязання, яке за законом має бути виконане в гривнях, однак обсяг виконання цього зобовязання в гривнях привязується до офіційного курсу іноземної валюти на день платежу. Таким чином ціна договору (зобовязання) фактично фіксується в іноземній валюті та прямо залежить від її курсу, що законодавством не заборонено. За ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативним актом. Заперечував проти клопотань представника відповідача про витребування доказів у ПАТ КБ Приватбанк та зобовязання його надати виписку з карткового рахунку, оскільки це є приватною інформацією, відповідач, який стверджує, що перераховував якісь кошти не позбавлений права надати таку інформацію самостійно. Крім того, виписка з карткового рахунку не містить даних про призначення платежу, а доказами виконання зобовязання може бути лише розписка і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач в судове засідання не зявився був повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи.

Представник відповідача проти позову заперечувала, та пояснила, що відповідач дійсно отримав позику в розмірі 150 000 грн., які в подальшому частками перерахував на особистий рахунок позивача у Приватбанку, у звязку з тим, що ОСОБА_2 ухилявся від зустрічей по поверненню коштів у м.Запоріжжя, як передбачено договором. Наразі відповідач віддав грошові кошти еквівалентні 19 349 доларам США, що підтверджується квитанціями та довідкою про переказ коштів на рахунок позивача, однак позивач звернувся до суду з позовом для отримання додаткових грошових коштів. Оскільки позика була в розмірі 150000 грн., що еквівалентно 13000 доларам США, а розписка засвідчує отримання коштів у гривні, у позивача відсутні повноваження вимагати суму еквівалентну 13000 доларам США, оскільки він не є фінансовою установою, яка має ліцензію на фінансові послуги і не має права отримувати прибутки з безпроцентного договору позики.

Вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

За ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.76-78, ч.1 ст.81, ч.1 ст.95, ст.229 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

За ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.15, ч.1,2 ст.16 ЦК України:

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, п: 2) визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативним актом.

У відповідність зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердженні укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок.

Судом встановлено наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

За договором позикивід 23.05.2014р. посвідченого приватним нотаріусом Запорізької МНО ОСОБА_4 в реєстрі №3369 ОСОБА_2 (позикодавець) передав у власність ОСОБА_3 (позичальника) гроші в розмірі 150000 грн., що еквівалентно 13000 доларам США за комерційним курсом встановленим на день посвідчення договору, зі строком виплати боргу до 23 травня 2015р. Згідно п.2 договору договір позики є безпроцентним, виконання зобовязань за договором має бути здійснено готівкою в межах міста Запоріжжя за місцем проживання позикодавця, або іншою адресою зазначеною позикодавцем, розрахунки здійснюються сторонами у національній валюті, але в сумі еквівалентній сумі доларів США по середньому курсу продажу доларів США приватним особам комерційними банками Запоріжжя на день розрахунку. Відповідно до п.7 договору після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку, яка підтверджує виконання ним свого обовязку, а без розписки борг вважається таким, що не повернутий. (а.с.125)

Як вбачається з розписки від 23.05.2011р. ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 займ в сумі 150 000 грн. за договором позикивід 23.05.2014р. посвідченого приватним нотаріусом Запорізької МНО в реєстрі №3369. (а.с.126)

З метою забезпечення виконання договору позики від 23.05.2014р. між заставодержателем ОСОБА_2 та заставодавцем ОСОБА_3 23.05.2014р. було укладено договір застави рухомого майна посвідчений приватним нотаріусом Запорізької МНО в реєстрі №5370 автомобіля КІА,РІО, 2010 р.в. реєстраційний №АХ1931СЕ, який належить заставодавцю та оцінений в 100000 грн. (а.с.8-10)

Розписку від 23.05.2011р. про отримання у борг коштів розміром 150 000 грн. за підписом ОСОБА_3, суд, відповідно до ст.ст.77,78 ЦПК України приймає як належний та допустимий доказ, про що не заперечував представник відповідача, оскільки у відповідність зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердженні укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми.

З огляду на викладене, у судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики в письмовій формі, який посвідчений нотаріально і вимоги позивача про стягнення боргу за договором позики в розмірі 332670 грн. 00 коп., з врахуванням курсу доллара США Національного банку України на момент подання позову, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України обовязком сторін є надання доказів, якими вони підтверджують свої вимоги та заперечення.

Судом приймаються до уваги письмові докази надані позивачем, а саме оригінали договору позики та розписки від 23.05.2011р.

Щодо посилань представника відповідача про відсутність правових підстав щодо повернення боргу в доларах США, оскільки позивач не є фінансовою установою та не має відповідної ліцензії на фінансові послуги, то згідно ст.524 ЦК України сторони в п.п. г) п.2 договору визначили грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, що не впливає на виконання зобовязання, обсяг якого визначається відповідно до офіційного курсу іноземної валюти на день платежу, що відповідає вимогам ч.2 ст.533 ЦК України.

Доводи представника відповідача про те, що відповідач частками перерахував на особистий рахунок позивача у Приватбанку грошові кошти еквівалентні 19 349 доларам США, у звязку з тим, що ОСОБА_2 ухилявся від зустрічей по поверненню коштів у м.Запоріжжя, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідач та його представник не надали будь яких доказів про звернення щодо додаткової угоди до договору позики, ухилення позивача від отримання грошових коштів і не зверталися до суду щодо визнання окремих пунктів договору позики недійсними.

Виконані відповідачем аркуші повернення, щодо погашення заборгованості на суму еквівалентну 19 349 доларам США не можуть розглядатися як допустимі докази відповідно до ст.78 ЦПК України. Також не може розглядатися як належний і допустимий доказ копія чеку Приватбанку від 30.07.2015р. на суму 39920 грн., оскільки будь якого цільового призначення такий чек не містить. Інших доказів, зокрема зазначених в п.7 договору відповідач та його представник не надав.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 3326 грн. 70 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 211, 247, 259, 263, 264, 273 ЦПК України, ст. ст. 524, 533,1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідн.), що зареєстрований та мешкає за адресою 61052, м.Харків вул. Кузинський Двір, буд.8/9, кв.5 на користь ОСОБА_2 (ідн.), що зареєстрований та мешкає за адресою: 60095, АДРЕСА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 332670 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2судовий збір в розмірі 3326 грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14 грудня 2018р.

Суддя Л.Г. Проценко