У Х В А Л А

11 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 149/202/18

провадження № 61-47509ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу Хмільницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Хмільницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників державної виконавчої служби,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувсядо суду з позовом до Хмільницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - ДВС ГТУЮ у Вінницькій області), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 108 324,00 грн, завданої йому бездіяльністю державних виконавців, що призвело до невиконання судового рішення. Позов обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні у відповідача перебувало рішення Апеляційного суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов'язано ОСОБА_2 розібрати і засипати вигрібну яму на її присадибній ділянці за адресою: місто Хмільник, вулиця Нахімова, будинок 4, яка розташована на відстані трьох метрів від частини жилого будинку позивача. У процесі примусового виконання судового рішення боржник відмовився виконати рішення суду, тому державним виконавцем до ОСОБА_2 двічі застосовано заходи примусового впливу у вигляді штрафу та направлено подання до правоохоронних органів, щодо притягнення її до відповідальності за невиконання рішення суду. Протягом двох років державним виконавцем не вжито усіх заходів передбачених Законом України «Про виконавче провадження» спрямованих на виконання рішення суду і з жовтня 2015 року неодноразово приймались постанови про закінчення та закриття виконавчого провадження, які надалі оскаржені ОСОБА_1 та скасовані судами. Посилається на те, що є людиною похилого віку і судовому порядку захистив своє майно, однак протягом двох років судове рішення не реалізоване через бездіяльність відповідача, що призвело до триваючого порушення його прав та необхідністю додаткового судового захисту, внаслідок чого порушились соціальні зв'язки та звичний спосіб життя. За таких обставин просив суд задовольнити позов.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області 26 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями щодо невиконання рішення суду шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року апеляційні скарги ДВС ГТУЮ у Вінницькій області та ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

28 листопада 2018 року ДВС ГТУЮ у Вінницькій областізвернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою напостанову Апеляційного суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено що з 1 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1762,00 грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв'язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 108 324,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом також ураховано, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено і заявник на такі не посилається.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана заявником постанова Апеляційного суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року постановлена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Хмільницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Хмільницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників державної виконавчої служби відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник