ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1751/18 Номер провадження 22-ц/814/161/18Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Хіль Л.М.

Розглянула в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВП ПЛЮС» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави в складі судді Блажко І.О. від 10 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВП ПЛЮС» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за час невикористаної відпустки, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому, після зменшення позовних вимог, просив стягнути з ТОВ «СВП ПЛЮС» нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 03.10.2016 по 04.11.2016 у розмірі 2 270,04 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 04.11.2016 по 13.02.2017 у розмірі 6648,08 грн., моральну шкоду 1000 грн. та 1000 грн. понесених по справі судових витрат, а всього просив стягнути 10918,12 грн.

Позов обґрунтований тим, що він перебував в трудових відносинах з товариством згідно наказу №136/к від 24.03.2016. В подальшому, 04.05.2016 року його було переведено на посаду керуючого магазином ТОВ «СВП ПЛЮС» та укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Будь-якої шкоди роботодавцю він не спричиняв, проте останній змусив звільнитися з роботи та згідно наказу №1.03.10.2016 -ЮВ від 03.10.2016, директор підприємства розпорядився щодо утримання з його заробітної плати середньомісячної заробітної плати нібито за спричинену шкоду. Одночасно, при звільненні йому не було виплачено грошову компенсацію за 13 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період з 25.03.2016 по 04 листопада 2016 року, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 липня 2018 року позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВП ПЛЮС» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за час невикористаної відпустки, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «СВП ПЛЮС» на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 608,02 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні 8367,04 грн., моральну шкоду 1000 грн., а всього 9975,06 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «СВП ПЛЮС» на користь держави судовий збір у розмірі 997,50 грн.

Часткове задоволення позовних вимог обґрунтоване встановленим судом фактом порушення роботодавцем трудових прав позивача внаслідок затримки розрахунку при звільненні, оскільки йому не була виплачена компенсація за невикористану відпустку, що відповідно до ст.117 КЗпП України стало підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відповідно вказаної компенсації.

Одночасно, суд першої інстанції відмовив в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, зазначивши, що дії відповідача по її утриманню в рахунок відшкодування спричиненою позивачем шкоди останнім не оскаржувались, суд позбавлений можливості оцінювати законність дій роботодавця в цій частині.

Також суд дійшов висновку, що порушення трудових прав призвело спричинення моральної шкоди позивачу, яку останній оцінив виходячи з засад розумності та справедливості в 1000 грн.

Позивачем судове рішення не оскаржувалось.

В апеляційній скарзі ТОВ»СВП ПЛЮС», посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зокрема вказує, що грошова компенсація за невикористану відпустку була утримана підприємством для покриття частини матеріальної шкоди завданої позивачем.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення останньої.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, згідно наказу №136/К від 24.03.2016 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу на посаду продавця-консультанта з 25.03.2016 з окладом згідно штатного розпису.

Згідно наказу №282/К від 04.05.2016 року його було переведено на посаду керуючого магазином з 04.05.2016 року та укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відповідно до п.1 наказу №1/03/10/2016-ЮВ від 03.10.2016 року керуючого магазином ОСОБА_2 притягнуто до матеріальної відповідальності за нанесення збитків ТОВ «СВП ПЛЮС» у розмірі 40000 грн.

Пунктом 2 наказу, головному бухгалтеру наказано провести утримання із заробітної плати керуючого магазином ОСОБА_2 у розмірі його середньомісячного заробітку (а.с.68)

Згідно наказу № 796/К від 04.11.2016 року ОСОБА_2 був звільнений з займаної посади у зв'язку з втратою довіри згідно п.2 ст.41 КЗпП України, із виплатою грошової компенсації за 13 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період з 25.03.2016 року по 04.11.2016 року.

Відповідно до довідки про нараховані кошти за невикористану відпустку, позивачу нараховані кошти за невикористану відпустку у кількості 13 календарних днів за період роботи з 25.03.2016 року по 04.11.2016 року в розмірі 618,02 грн., із зазначенням розміру середньоденної заробітної плати за відпрацьований період для виплати компенсації за невикористані відпустки у 47,54 грн.

На виконання п.2 наказу №1/03/10/2016-ЮВ від 03.10.2016, відповідачем проведено утримання із заробітної плати ОСОБА_2 у розмірі його середньомісячного заробітку.

Таким чином, в день звільнення працівнику ОСОБА_2 не було виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 618,02 грн., а утримано її в рахунок нанесених збитків товариству, через притягнення керуючого магазином ОСОБА_2 до матеріальної відповідальності, в порушення п.2 наказу №796/К від 04.11.2016 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд встановив порушення норм трудового законодавства, що виразилося в невиплаті грошової компенсації за невикористану відпустку та стягнув як компенсацію за невикористану відпустку, так і середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до норм ст. 117 КЗпП України.

Також суд встановив, що порушення трудових прав позивача призвело до моральних страждань останнього, втрати життєвих зв'язків, в зв'язку з чим на відшкодування моральної шкоди стягнув 1000 грн.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 ст. 117 КЗпП України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатите зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно до правової позиції, висловленої в постанові ВСУ при розгляді справи №6-113цс16 від 27 квітня 2016 року, в разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку при звільненні підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійте суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий суд на вказані висновки належної уваги не звернув, не в повній мірі з'ясував обставини по справі, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в повному обсязі, незважаючи на частковість задоволення вимог, заявлених в порядку ст. 116 КЗпП України.

Між тим, право суду на зменшення розміру середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Так, суд відмовив в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 2207,40 грн., встановивши підстави для стягнення лише компенсації за невикористану відпустку в розмірі 618,02 грн. (суд допустив описку в резолютивній частині, помилково зазначивши цю заборгованість як 608,02 грн.).

Одночасно, судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами, що середньоденний заробіток працівника ОСОБА_2 складав 47,54 грн.

При звільненні позивачу було нараховано, але не виплачено кошти за невикористану відпустку за період роботи з 25.03.2016 року по 04.11.2016 року - 13 календарних днів в сумі 618,02 грн.

Затримка повного розрахунку при звільненні в даному випадку становить 176 робочих днів, тобто з 05.11.2016 року по 10.07.2018 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустився помилки при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і задовольняючи позов частково, не порівняв яку частку в такому випадку буде складати спірна сума в 2207,4 грн. стосовно розміру від задоволених вимог в 618,02 грн., істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та не скористався наданим законом правом зменшити таку суму в залежності від таких чинників.

З огляду на заявлені позивачем вимоги в розмірі 2270,04 грн. та розмір частково задоволених судом першої інстанції вимог щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку в розмірі 618,02 грн., виплати згідно ст. 117 КзпП України в пропорційній частці складатимуть 27,2% від задоволеної суми.

Оскільки, місцевим судом вказане не було прийнято до уваги та помилково повністю нараховано та стягнуто компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8367,04 грн., остання підлягає зменшенню пропорційно до задоволених вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, тобто до 2275,83 грн. (8367,04 грн. х 27,2% : 100).

Враховуючи, що судове рішення постановлено з недотриманням норм матеріального права, вона підлягає зміні шляхом зменшення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 8367,04 грн. до 2275,83 грн.

При цьому, погоджуючись з розміром стягнутих витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн., колегія суддів звертає увагу на те, що ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» втратив свою чинність з 15.12.2017 року, а відтак посилання на його положення є невірним.

Враховуючи зміну судового рішення, також підлягає зміні і рішення суду в частині стягнутого на користь держави судового збору з 997,50 грн. до 389,38 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВП ПЛЮС» задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 липня 2018 року змінити, зменшивши підлягаючий стягненню з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВП ПЛЮС» середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 8367,04 грн. до 2275,83 грн. та зменшивши судовий збір з 997,50 грн. до 389,38 грн., виключивши при цьому з резолютивної частини рішення посилання на загальну стягнуту суму в розмірі 9975, 06 грн.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2018 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Хіль Л.М.