Справа № 490/6360/18
н/п 2/490/2967/2018
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
07 листопада 2018 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Подзігун Г.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_6 ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ОСОБА_7 ВІДПОВІДАЧА
Відповідач, у встановлений йому строк, правом на подачу відзиву на позов не скористався.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою суду від 31.08.2018 року відкрито провадження за вказаним позовом і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили позов задовольнити.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи (відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України), в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав.
Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив розгляд справи провести у відсутність відповідача в прорядку заочного провадження на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
ІІІ. Мотивувальна частина
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ОСОБА_8 СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
1/2 частини вищевказаної квартири належить на праві власності неповнолітній ОСОБА_4 (від імені та в інтересах якої діє позивач), що підтверджується договором дарування 1/2 частки квартири від 24.05.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованим за реєстровим №932 (а.с. 8-9).
Відповідач по справі є колишнім чоловіком позивача, шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.03.2016 року (а.с.70).
Відповідно до довідки ТОВ «Центральний 1» №1286 від 05.07.2018 року, за вищевказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 (позивач), ОСОБА_4 та ОСОБА_11 (доньки позивача і відповідача), ОСОБА_5 (відповідач) (а.с. 68).
Факт не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_2, підтверджується актом не проживання громадянина за місцем його реєстрації від 05.07.2018 року в якому зазначено, що відповідач не проживає за вказаною адресою з листопада 2015 року (а.с. 69).
В судовому засіданні встановлено, що у вказаній квартирі відповідач не проживає з листопада 2015 року, що, окрім пояснень позивача, підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 та письмовими заявами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14
В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона є сусідкою позивача. Відповідач є колишнім чоловіком позивача, за вказаною адресою не проживає з листопада 2015 року, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в квартирі не має, перешкод у користуванні квартирою відповідачу ніхто не створював.
В своїй заяві свідок ОСОБА_13 зазначила, що ОСОБА_5 не проживає за вказаною адресою з листопада 2015 року, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в квартирі не має.
В своїй заяві свідок ОСОБА_14 зазначила, що ОСОБА_5 не проживає за вказаною адресою з листопада 2015 року, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в квартирі не має.
ОСОБА_15, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД
Частина 1 статті 81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Стаття 89 ЦПК України: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Стаття 47 КУ: кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частина 4 статті 156 ЖК УРСР: до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Стаття 157 ЖК УРСР: членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Частина 1 статті 317 ЦК України: власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Стаття 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Стаття 391 ЦК України: власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частина 2 статті 405 ЦК України: члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
ОЦІНКА СУДУ
Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно повязані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням.
Разом з тим, жодних доказів відповідачем, ані щодо його фактичного проживання в спірній квартирі, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даній квартирі суду не надано.
Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в спірній квартирі, обєктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання за відповідачем втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права позивача.
З огляду на зазначене позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265, 280, 281, 284 ЦПК України, суд, -
ІV. Резолютивна частина
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_1, сплачений нею при зверненні до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення суду набирає законної сили, після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, якщо заяви про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його було залишено в силі, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст рішення складено 09 листопада 2018 року.
СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН