П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 грудня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2018 року, постановлену суддею Тхір О.А., про повернення заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви повернуто заявнику.

Заперечуючи ухвалу суду, ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу та задоволити подану нею заяву про забезпечення доказів до подання позовної заяви шляхом витребування доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві(заявникові) (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Повертаючи заяву заявнику, суддя суду першої інстанції виходив з того, що дану заяву про забезпечення доказів подано ОСОБА_1 без додержання вимог ст.117 ЦПК України, а тому, вона підлягає поверненню заявнику.

Однак, з такими висновками апеляційний суд погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV та ч.4 ст.10 ЦПК України застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 подала до Ужгородського міськрайонного суду заяву про забезпечення доказів до подання позовної заяви, в якій просить витребувати від ОСОБА_2, яка мешкає за адресою: 88000, АДРЕСА_1, документи, які повинні у неї зберігатись, у вигляді завірених належним чином ксерокопій, а саме: ксерокопії всіх (без винятку) протоколів зборів (загальних, правління, ревізійної комісії) із всіма (без винятку) додатками до них за період з січня місяця 2016 року по сьогоднішній день.

Свою заяву заявник мотивує тим, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та змушена терміново підготувати та подати до суду позовну заяву до осіб, завдяки діям яких її з 01.05.2018 року позбавили субсидії на житлово-комунальні послуги. Прізвища цих осіб їй не відомі, а також їй невідомо, коли вони вчинили якісь дії, внаслідок чого до відділу субсидій надійшов документ, на підставі якого з 01.05.2018 року її позбавили субсидій на житлово-комунальні послуги. Зазначає, що жодних претензій від ОСББ «Сечені» (м. Ужгород, вул. Сечені, 35) щодо боргів їй не надходило. Зауважує, що попереду опалювальний сезон, та відбуватиметься різке зниження температури повітря, а вона хворіє ревматоїдним захворюванням, та їй заборонено перебувати на холоді.

Крім того, в обґрунтування заяви, посилається і на те, що у департаменті праці та соціального захисту населення їй повідомили, що оплата послуг ОСББ здійснюється на підставі документів, які підтверджують факт того, що здійснення цих послуг в ОСББ було задоволено всіма співвласниками ОСББ. Це фіксується у протоколах загальних зборів, зборів правління та ревізійної комісії. Вказує, що докази, які вона просить витребувати у цій заяві про забезпечення доказів, доведуть, що вона не є боржником перед ОСББ «Сечені». Крім того, заявник зазначає, що документи, які вона просить витребувати можуть знаходитися у різних осіб, які проживають там, де і вона (м. Ужгород, вул. Сечені, 35), але вважає, що їх ксерокопії повинна надати на вимогу суду ОСОБА_2, яка мешкає за адресою: м. Ужгород, вул. Сечені, 35/51. Така інформація щодо протоколів зборів, як зазначає заявник, приховується, і не лише від неї однієї. Так, зазначає, що після чергових, нібито загальних зборів, 31.03.2018 року, ОСОБА_2, яка збирала підписи на протоколі зборів, відмовилась надати їй для ознайомлення такий протокол, та навмисно відмовила у праві разом з нею збирати такі підписи, і у праві поставити заявником підпис у такому протоколі. Зазначає, що в подальшому ОСОБА_2 приховувала даний протокол, однак процес збору підписів тривалий, і 11.04.2018 року, інші мешканці будинку змогли отримати цей протокол, і сама заявник в ньому змогла висловити свою думку («проти») та засвідчити своїм підписом. Зазначає, що згодом зявилось оголошення, в якому висвітлено інформацію по п. 7 (про скерування коштів на погашення кредитного договору з банком за результатом «рішення не прийнято») та без номеру (про надання повноважень на укладання та підписання кредитного договору з банком «рішення не прийнято»), між пунктами 2 та 6 ніяких текстів не має. Вважає, що такі неодноразові маніпулювання текстом та цифрами в ОСББ «Сечені» дають підстави для звернення до суду. Посилається і на те, що відразу після зявлення такого оголошення у квітні 2018 року її неправомірно безпідставно зафіксували боржником. Таким чином заявник вважає, що обставинами для доказування яких є необхідним витребування доказів до подання позову документів (протоколів) є дійсність факту наявності в неї боргу перед ОСББ «Сечені», яке проявилось в поданні акту звірки до відділу субсидії саме у квітні 2018 року (позбавили її субсидії з 01.05.2018 року). Вважає, що докази, які є в департаменті праці та соціального захисту Ужгородської міської ради не є першоджерелами, є похідними від доказів, які від неї приховують, та які слід витребувати для можливості подання позову до винних осіб.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Одним із способів забезпечення доказів є витребування доказів судом.

Згідно ст.117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів, зокрема мають бути зазначені докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Інститут забезпечення доказів є спеціальним механізмом, який використовується для їх збереження та покликаний створити можливість реалізації своїх прав особами, які беруть участь у справі, щодо подання до суду необхідних доказів за наявності обставин, які свідчать, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим в майбутньому.

Так, в оскаржуваній ухвалі суддя першої інстанції вказує, на те, що в заяві про забезпечення доказів заявником не зазначено обставини, для доказування яких необхідні докази, які просить забезпечити позивач, не зазначено будь-яких підстав, що дають змогу припускати, що засіб доказування може бути згодом втрачений або його подання буде неможливим чи утрудненим, а лише висловлене її особисте припущення.

Водночас суд не звернув уваги на те, що заявник у заяві про забезпечення доказів зазначає, що обставинами для доказування яких є необхідним витребування доказів до подання позову документів (протоколів) є дійсність факту наявності в неї боргу перед ОСББ «Сечені», яке у квітні 2018 року до відділу субсидії подало акту звірки, внаслідок чого заявника з 01.05.2018 року позбавлено субсидії.

В поданій заяві заявником також вказується на те, що отримавши докази і ознайомившись з ними вона зможе дізнатися хто винен у тому, що її позбавили субсидії на житлово-комунальні послуги, і зможе подати позовну заяву до винних осіб та поновити надання субсидії.

Тобто, заявник сформулював та вказав підстави виникнення необхідності забезпечення доказів, а також зазначив обставини, для доказування яких необхідні докази.

На думку апеляційного суду суддя суду першої інстанції формально підійшов до вирішення питання щодо подальшого руху поданої заяви та помилково повернув її з надуманих підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З врахуванням наведеного, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2018 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: