Ухвала

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 607/9419/17-ц

провадження № 61-48002ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання боргу прощеним та його анулювання,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати прощеним борг в сумі 36 002,38 грн відповідно до пункту 1.3 додаткової угоди від 08 грудня 2016 року № 1 за кредитним договором від 26 липня 2005 року № ТЕН0GF00520008, а саме - за кредитом у розмірі 34 848,39 грн, а також зобов'язати відповідача анулювати борг в сумі 36 002,38 грн відповідно до пункту 1.3 додаткової угоди від 08 грудня 2016 року № 1 за кредитним договором від 26 липня 2005 року № ТЕН0GF00520008, а саме: за кредитом у розмірі 34 848,39 грн, за відсотками - 1 153,99 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 26 липня 2005 року вона уклала з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») кредитний договір № ТЕН0GF00520008, відповідно до якого їй було надано кошти в розмірі 34 182 доларів США для придбання чотирикімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. 26 липня 2005 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором вона передала в іпотеку банку зазначену квартиру. 08 грудня 2016 року вона уклала з банком додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за якою змінено валюту кредитування за договором з долара США на гривню. Відповідно до пункту 1.3 додаткової угоди сума заборгованості в розмірі 36 002,38 грн, що виникла в період з дати надання їй кредиту до дати підписання додаткової угоди анулюється та є прощенням боргу для позивача, а саме: за кредитом - у розмірі 34 848,39 грн, за відсотками - у розмірі 1 153,99 грн. Однак відповідач продовжує обліковувати за нею зазначену суму як заборгованість. 21 червня 2017 року вона звернулася до відповідача із заявою про виконання пункту 1.3 укладеної додаткової угоди, однак 27 червня 2017 року отримала відповідь, згідно з якою АТ КБ «Приватбанк» не може виконати умови укладеної додаткової угоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року, позов задоволено. Визнано прощеним борг в сумі 36 002,38 грн, який виник у ОСОБА_1 на підставі укладеного кредитного договору від 26 липня 2005 року № ТЕН0GF00520008. Зобов'язано АТ КБ «ПриватБанк» анулювати ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 36 002,38 грн, у тому числі: 34 848,39 грн - за кредитом та 1 153,99 грн - за відсотками, яка виникла на підставі укладеного кредитного договору від 26 липня 2005 року № ТЕН0GF00520008. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

01 грудня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» подало засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є визнання прощеним боргу в сумі 36 002,38 грн та його анулювання.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтувало тим, що дана справа є малозначною, проте вона оскаржується з підстав, передбачених підпунктами «а» і «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки невиконання позивачем зобов'язань за кредитним договором відносно своєчасності повернення наданих йому банком кредитних коштів та визнання боргу прощеним тягне загрозу повернення банком залучених коштів вкладникам та ставить під загрозу репутацію банку, що перешкоджає його стабільній роботі, обмежує права та порушує його майнові інтереси, отже має для банку виняткове значення.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки вказані доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що судові рішення у цій справі перешкоджають роботі банку, обмежують його права та порушують майнові інтереси, без надання відповідних доказів на підтвердження цих обставин не свідчать про наявність виняткового значення справи для АТ КБ «ПриватБанк».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги підстави і предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскаржувані судові рішення ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Також Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не дається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання боргу прощеним та його анулювання.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук