Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 343/709/15-ц

провадження № 61-3075 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області у складі судді Лицура І. М. від 26 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області у складі суддів: Горейко М. Д., Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В., від 05 жовтня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені.

Встановив:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ - «УкрСиббанк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені.

Позовна заява мотивована тим, що 23 жовтня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», в подальшому назву змінено на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_4 укладено Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті у розмірі 76 380,00 доларів США на строк до 22 жовтня 2029 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 8,7 % річних. З метою забезпечення належного виконання умов вказаного кредитного договору 23 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель ОСОБА_5 зобов'язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за виконання позичальником ОСОБА_4 усіх зобов'язань, які виникли з Договору про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 23жовтня 2008 року. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач ОСОБА_4 належно їх не виконував, внаслідок чого станом на 18березня 2015 року утвориласязаборгованість по сплаті кредитних коштів та процентів за користування кредитом в розмірі 69 315,66 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 18 березня 2015 року становить 1 542 056,20 грн, з яких: 64 056,00доларів США, що еквівалентно 1 425 045,25 грн - кредитна заборгованість та 5 259,66 доларів США, що еквівалентно 117 010,95 грн - заборгованість по процентах, а також заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 19 350,10 грн, з яких: 6 452,04 грн - пеня за прострочення сплати кредиту та 12 898,06 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості та витрати по оплаті судового збору.

Рішенням Долинського районного суду від 26 серпня 2016 року позовзадоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4та ОСОБА_5 на користь ПАТ«УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договоромв розмірі 69 315,66 доларів США, з яких: 64 056 доларів США - заборгованість по кредиту; 5 259,66 доларів США - заборгованість по процентах, та 19 201,50 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, з яких: 6 402,09 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 12 799,41 грн - пеня за прострочення сплати процентів; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач порушив істотні умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, крім того, твердження відповідача про отримання кредиту у меншому розмірі ніж вказано у договорі не підтверджено доказами у справі.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2016 року рішення Долинського районного суду від 26 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішенням суду першої інстанції обґрунтовано стягнуто кредитну заборгованість із відповідачів, оскільки матеріалами справи підтверджено вказану заборгованість.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про задоволення позову.

Сторони не скористалися правом на подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Положеннями частини 1 статті599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судами установлено, що факт отримання відповідачем ОСОБА_4 кредиту саме в розмірі 76 380 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки від 23 жовтня 2008 року, підписаною відповідачем, та випискою за кредитним договором за період з 23жовтня 2008 року по 20 липня 2015 року. Відповідач ОСОБА_4 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 18березня 2015 року утворилася заборгованість відповідача перед банком в розмірі 69 315,66 доларів США.

Задовольняючи частково позов суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що ОСОБА_4 істотно порушив умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Оскільки ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання у повному обсязі відповідати солідарно із позичальником за зобов'язаннями, що випливають із кредитного договору, тому суди стягнули заборгованість солідарно із обох відповідачів.

Крім того, суди належним чином дослідили посилання відповідача на те, що кредит ним взято у меншому розмірі ніж указано у договорі, та обґрунтовано дійшли висновку про те, що вказані доводи не підтверджені належними доказами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції проігноровано його клопотання про призначення судової експертизи. Слід зазначити, що у судовому засіданні 26 серпня 2016 року суддя обґрунтовано відхилив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, про що зазначено у протоколі судового засідання від 26 серпня 2016 року.

Також відповідач посилається на те, що районний суд визнав як доказ копію документу, а не оригінал. Слід зазначити, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2016 року у справі № 343/709/15-ц зупинено виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2016 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

З урахуванням того, що касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія поновлює виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2016 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2016 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2016 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2016 року.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_4.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська