Справа № 201/654/18
Провадження № 2/201/1070/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Сидоренко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, передання ключів, надання вільного доступу до житла,

В С Т А Н О В И В:

23.01.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, передання ключів, надання вільного доступу до житла (а.с.№ 4 - 7).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.01.2018р. позовну заяву було залишено без руху і позивачеві наданий строк на усунення її недоліків (а.с. № 19).

14.02.2018р. позивач з метою усунення недоліків надав уточнений позов (а.с. № 21 - 25).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.02.2018р. відкрито провадження по справі і призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с. № 30).

Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 19.09.2018р.(а.с. № 75).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві спільної часткової форми власності належить ? частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 30.08.2016р., укладеного з ОСОБА_3

Співвласницею квартири є ОСОБА_2, якій належить ? частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 21.08.2013р. державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори.

На цей час у квартирі проживає відповідачка зі своїм чоловіком. Вимоги позивача забезпечити доступ до житла відповідачка ігнорує. При спробі позивача потрапити до квартиру відповідачка змінює замки.

Позивач направив відповідачці письмові вимоги про забезпечення доступу до житла, однак вона була залишена без реагування. З моменту укладання договору дарування пройшло майже півтори роки, але позивач досі не може проживати у квартирі, вільно нею користуватися.

Враховуючи викладене, просив позовні вимоги задовольнити усунути перешкоди у користуванні, володінні і розпорядженні квартирою шляхом вселення у належну йому ? частину квартири, зобов'язання відповідачки передати ключі від квартири, не чинити перешкоди і забезпечити вільний доступ до належної йому 1/2 частини квартири.

Відповідачка позов не визнала. 24.04.2018р. представник відповідачки ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 12.04.2018р. а.с. № 46) надав заперечення на позов (а.с. № 35-39), в яких зазначив, що 16.08.2006р. на підставі розпорядження органу приватизації від 16.08.2006р. № 1/321-06, Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради було видано її батьку - ОСОБА_5 свідоцтво про право приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 46,6 кв.м.

Відповідачка ? частки квартири отримала у спадщину від батька, їй 21.08.2013р. видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Іншим спадкоємцем першої черги за законом була дружина померлого - ОСОБА_3, яка також 08.06.2013р. отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири.

30.08.2016р. ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 свою частку квартири.

Направлені позивачем листи з вимогами про забезпечення доступу до квартири за даними сервісу відстеження поштових відправлень Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" не були вручені і повернуті до відділення зв'язку. Отже, вимоги відповідачка не отримувала, тому вважає безпідставним позов про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні квартирою. Позивачем не надано доказів того, що відповідачка чинить йому перешкоди, не зазначено в чому самому вони виражаються, тому безпідставними є його посилання на порушене право користування квартирою. З огляду на це, спір має штучним та надуманим, що в сенсі п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК є зловживанням процесуальними правами.

Крім цього, зауважує, що законом не передбачене виготовлення одним із співвласників нерухомого майна ключів від житлового приміщення за власні кошти і подальша їх передача іншому співвласнику.

З урахуванням наведеного, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача 11.06.2018р. адвокат ОСОБА_6 надала заперечення на відзив (а.с. № 61 64), у яких не погодилася з позицією відповідачки про відсутність спору між сторонами. Зазначила, що користування квартирою виражається у можливості в ній проживати, ночувати, користуватись її кімнатами. Перешкоди полягають у тому, що кожного разу, коли позивач намагається потрапити до квартири, відповідачка йому не відчиняє двері, надати ключі відмовляється. Ці обставини можуть бути підтверджені свідками. Іншого житла належного на праві власності ОСОБА_1 не має.

Зауважує на тому, що доводи відповідачки є нелогічними. Адже у запереченнях вона посилається на те, що не отримувала вимоги, перешкоди є надуманими. Проте, виходячи з її логіки, після отримання вимог, вона б перестала чинити перешкоди у доступі до квартири. Однак, дізнавшись про наявність позову, замість мирного врегулювання спору, заперечує проти нього. Відповідачкою не надано жодних доказів на обґрунтування заперечень.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6 (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 24.04.2018р. та ордеру від 11.06.2018р. а.с. № 57-59, 35) на е/пошту суду надіслала суду 06.11.2018р. заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутністю (а.с. № 81).

Представник відповідачки адвокат ОСОБА_4 (діє на підставі договору від 20.04.2018р. а.с. № 46) на е/пошту суду 06.11.2018р. надіслав заяву про відкладення розгляду справи, оскільки відповідачка тимчасово перебуває за межами України, а він (представник) хворіє і не може прибути до суду (а.с. № 82).

Ухвалою суду від 06.11.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) відмовлено представнику відповідачки у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи, з огляду на відсутність доказів поважності причин неявки в судове засідання на 06.11.2018р. відповідачки та її представника (а.с. № 83).

Крім того, при прийнятті рішення про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, судом прийнято до уваги те, що це вже третя поспіль неявка відповідачки (або її представника) в підготовчі та судове засідання по справі та друге клопотання про відкладення (а.с. № 52, 66, 75).

Оскільки представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, а представнику відповідачки відмовлено у відкладенні розгляду справи, суд на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін (та їх представників) і без фіксування процесу технічними засобами.

Розглядаючи цю справу судом прийнято до уваги, що в межах підготовчого провадження по справі, яке тривало з 23.02.2018р. до 19.09.2018р., жодної зі сторін не заявлялося клопотання про виклик і допит свідків. Напроти, в заяві від 19.09.2018р. представник позивача наполягала на звершенні підготовчого провадження та проведенні підготовчого засідання, окремо зазначив, що клопотань та заяв не має, всі докази у справі долучені до матеріалів справи (а.с. № 74).

Підстав для винесення по справі заочного рішення не вбачається, оскільки з письмових заперечень представника відповідачки від 24.04.2018р. (а.с. № 35-39) вбачається, що ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає, отже позиції відповідачки щодо невизнання позовних вимог буде дана належна оцінка поряд з іншими обставинами та доказами у справі.

Суд, зясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом при розгляді справи встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є власником ? частини квартири № 6, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 78, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 30.08.2016р., укладеного з ОСОБА_3 (а.с. № 8, 9). Право власності зареєстроване 30.08.2016р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідною Інформаційною довідкою з реєстру (а.с. № 10, 11).

Співвласницею іншої ? частини квартири є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 21.08.2013р. державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори. Право власності також зареєстроване 21.08.2013р., що видно з тієї ж Інформаційної довідки (а.с. № 10, 11).

Позивач стверджує, шо ОСОБА_2 зі своїм чоловіком проживає у квартирі, на вимоги позивача забезпечити доступ до житла ігнорує, при його спробі потрапити до квартиру змінює замки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем двічі направлялися вимоги про забезпечення доступу до житла - 28.12.2017р. та 30.01.2018р. (а.с. № 16, 26). Докази їх отримання відсутні.

Згідно з наданими відповідачкою даними загальнодоступного та загальновідомого сервісу відстеження поштових відправлень Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», рекомендований лист № 902 (вимога від 28.12.2017р.) не був вручений на підставі невдалої спроби вручення 02.02.2018р. і 25.02.2018p., який в подальшому 27.02.2018р. повернутий до відділення зв'язку 49080.

Рекомендований лист № 260 (вимога від 30.01.2018р.) також не був вручений на підставі закінчення встановленого терміну зберігання 19.03.2018р., та в подальшому 21.03.2018р. повернутий до відділення зв'язку 49080 (а.с. № 40 45).

Завданням цивільного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Позивач у своєму позові посилався на те, що обставини недопуску його до квартири, здійснення перешкод з боку відповідачки можуть бути підтверджені свідками, проте не ставив перед судом питання про їх виклик і явку їх до суду не забезпечив.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обовязок доказування і подання доказів цей Кодекс покладає на сторін у справі (ст.ст. 81 77 ЦПК України), кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав, серед яких є : 1) визнання права; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст.ст. 317, 318 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Усі суб'єкти права власності с рівними перед законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись до суду із вимогами про усунення перешкод у користуванні власності, позивач з урахуванням загальних принципів судочинства і вимог щодо доведення своєї позиції належними і допустимими доказами, таких доказів суду не надав.

Одні лише вимоги, які не були вручені відповідачці, не можуть свідчити про наявність порушеного і оспорюваного права, оскільки вони свідчать лише про бажання позивача потрапити до квартири.

В той час, як предметом захисту у цій справі, є право користування і розпорядження своїм майном, яке обмежується.

Таким чином, позивач має довести саме факт здійснення перешкод у доступі до майна, тобто підтвердити наявність протиправних дій, які перешкоджають йому у реалізації свого права (показання свідків, акти, тощо). Таких доказів ним не надано.

Напроти, заявою від 19.09.2018р. представник позивача окремо зазначила, що клопотань та заяв не має, всі докази у справі долучені до матеріалів справи (а.с. № 74), а в судове засідання представник позивача взагалі не з,явилася, направив суду листа про розгляд справи за її відсутністю (а.с. № 81).

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, передання ключів, забезпечення вільного доступу не доведені, отже не підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 640 грн. та 2179грн.20коп. (а.с. № 2, 3) покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 317, 318, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 150, 155 ЖК України, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, передання ключів, надання вільного доступу до житла - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : Ткаченко Н.В.