Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2018 Справа №607/10710/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі : головуючого Братасюка В.М.

за участі секретаря Стус К.І.,

позивача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, котрі діють в інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчою комітету, за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, котрі діють в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, треті особи Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради,ОСОБА_1, ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2017року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Тернопільської міської ради, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, котрі діють в інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчою комітету Тернопільської міської ради №1092 від 30.08.2001 року, у якому зазначено «дозволити ОСОБА_9 провести двоповерхову добудову до приватного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1». В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_10, яка була власником будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2006 року за нею, ОСОБА_2 та ОСОБА_11 визнано право власності на частину вищевказаного будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10. 10 липня 2006року ОСОБА_12 та 29 вересня 2006року ОСОБА_2 було здійснено державну реєстрацію права власності: по 1/8 частці вказаного будинковолодіння. 18 вересня 2014року ОСОБА_2 подарувала належну їй частку будинковолодіння своєму онукові ОСОБА_6. ОСОБА_9 залишилося 5/8 частин будинковолодіння АДРЕСА_1. При розгляді справи про поділ житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі між власниками, їй стало відомо, що 30.08.2001р. п.4 рішення ВК Тернопільської міської ради №1091 було вирішено «дозволити гр.ОСОБА_9 провести двоповерхову добудову до приватного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1». Враховуючи, що ОСОБА_9 не був одноособовим власником вказаного будинковолодіння, просить рішення ВК Тернопільської міської ради №1091 від 30.08.2001р. визнати незаконним та скасувати.

04.05.2018року третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, котрі діють в інтересах малолітнього ОСОБА_6, звернулися із позовом до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, треті особи Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради,ОСОБА_1, ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1092 від 30.08.2001 року, у якому зазначено «дозволити ОСОБА_9 провести двоповерхову добудову до приватного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1». В обґрунтування своїх вимог зазначають, що дане будинковолодіння було успадковане після смерті ОСОБА_10 у 1999році. Проте, очевидно що приймаючи оскаржуване рішення посадові особи ВК ТМР не були повідомлені ОСОБА_9, що будинковолодіння АДРЕСА_1 було успадковане після смерті ОСОБА_10 23.08.1999року за заповітом. Згоду на проведення двоповерхової добудови до успадкованого житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 інші співвласники житлового будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не надавали. З огляду на викладене рішення ВК ТМР № 1091 від 30.08.2001 року «Про розгляд звернень громадян з питань будівництва» в частині дозволу ОСОБА_9 провести двоповерхову добудову до успадкованого приватного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1» не відповідає вимогам законодавства, оскільки останній не був одноособовим власником вказаного будинковолодіння.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та просила його задовольнити, позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5 котрі діють в інтересах малолітнього ОСОБА_6 підтримала.

Представник Виконавчого комітету Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, на попередніх судових засіданнях позовних вимог ОСОБА_1 та третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5 котрі діють в інтересах малолітнього ОСОБА_6 не визнав, подавши відзив на позовну заяву.

Представник третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5 котрі діють в інтересах малолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_2 позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення виконавчою комітету Тернопільської міської ради №1092 від 30.08.2001 року підтримала.

Представник третьої особи ОСОБА_7- ОСОБА_3, відносно задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5 котрі діють в інтересах малолітнього ОСОБА_6, заперечив з підстав зазначених у письмовому поясненні щодо позову.

Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився, подано заяву про розгляд справи у їх відсутності за наявними матеріалами справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача та третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору до задоволення не підлягають, виходячи з наступних підстав:

ОСОБА_10 та ОСОБА_9 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.02.1959 року, який було розірвано рішенням Тернопільського міського суду від 19.07.1999 року.

ОСОБА_9 рішенням Тернопільського виконавчого комітету від 26.06.1960 року надано у безстрокове користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 в м. Тернополі площею 600 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку.

ОСОБА_10 померла 23.08.1999 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 виданого відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції від 25.11.2004 року.

17.07.1999 р. ОСОБА_10 склала заповіт згідно якого заповіла все належне їй майно ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_11 в рівних частках кожній, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області за реєстровим номером 926 у приміщенні Тернопільської міської лікарні №3.

06.12.1999 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою, згідно заяв ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом заведена спадкова справа №693 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10, однак свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 не видавалися.

22 листопада 2000 року Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1181 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» у приватну власність ОСОБА_9 передано земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 площею 606,0 кв.м. На підставі зазначено рішення було виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданий Тернопільською міською радою народних депутатів 12.12.2000 року.

30.08.2001р. п.4 рішення ВК Тернопільської міської ради №1091 було вирішено «дозволити гр.ОСОБА_9 провести двоповерхову добудову до приватного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.02.2006 року встановлено, що після смерті ОСОБА_10 спадкоємцями її майна були її чоловік ОСОБА_9 та троє дітей - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_11 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3).

Вказаним рішенням за відповідачами ОСОБА_13, ОСОБА_14 визнано право власності за кожною на 1/16 частин будинковолодіння АДРЕСА_1. За позивачем ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_1 визнано право власності за кожною на 1/8 частин будинковолодіння АДРЕСА_1.

10 липня 2006року за ОСОБА_12 та 29 вересня 2006р за ОСОБА_2 було зареєстровано на праві приватної власності по 1/8 частці будинковолодіння по АДРЕСА_1 на підставі рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.02.2006 року.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль) станом на 16.01.2007 року домоволодіння по АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 (1/8 частина), ОСОБА_2( 1/8 частина), ОСОБА_15 (1/16 частина), ОСОБА_14 (1/16 частина), ОСОБА_9 (5/8 частин).

Відповідно до договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовською Т. від 07.02.2007 року ОСОБА_9 подарував ОСОБА_7 та ОСОБА_14 належні йому 5/8 частин житлового будинку по АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовською Т. 16.02.2007 року ОСОБА_9 подарував ОСОБА_7 та ОСОБА_14 належну йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Тернопільською міською радою народних депутатів 12.12.2000 року земельну ділянку площею 606,0 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданого відділом РАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25.04.2014 року визнано незаконним та скасовано Рішення виконавчого комітету Тебрнопільської міської ради №1181 від 22.11.2000 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_9 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1. Визнано нечинним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 12 лютого 2008 року серії НОМЕР_4 щодо права власності ОСОБА_7, ОСОБА_14 на земельну ділянку площею 0,0606 га по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

18 вересня 2014р ОСОБА_2 подарувала належну їй 1/8 частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 своєму онукові ОСОБА_6, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.09.2014року .

Як вбачається із відповіді Тернопільської міської ради на звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 06.08.2018року, у інформаційно документальних базах архівного відділу Тернопільської міської ради, інформації чи документів, підтверджуючих чи був погоджений управлінням містобудування та архітектури проект на двоповерхову добудову та реконструкцію житлового будинку по АДРЕСА_1 не виявлено.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

В силу ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як встановлено в судовому засіданні ВК Тернопільської міської ради 30.08.2001р. було прийнято рішення №1091, на момент прийняття даного рішення ОСОБА_10 померла, заливши заповіт складений 17.07.1999р. в користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_11, які вчасно звернулись із заявами в нотаріальну контору для прийняття спадщини, однак свідоцтва про право на спадщину не отримали, через відсутність правовстановлюючих документів.

Оскаржуваним рішенням гр.ОСОБА_17 дозволено провести двоповерхову добудову до будинку за адресою: АДРЕСА_1. Разом з тим, відповідно до п.9 та п.10 цього рішення він зобов'язувався погодити проект на будівництво в управлінні містобудування та архітектури Тернопільської міської ради.

Відповідно до абзаців 5, 14, 15 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення) (далі - Закону) дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, (дійснения проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом.

Дозвіл на будівництво об'єкта містобудування не дає права па початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

У разі, якщо фізична або юридична особа не розпочала будівельні роботи протягом двох років від дня отримання дозволу на будівництво об'єкта містобудування, цей дозвіл втрачає чинність.

Документом, який дає безпосереднє право на будівництво є дозвіл на виконання будівельних робіт.

Статтею 29 Закону визначено, що дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних роби надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі:

-проектної документації;

-документа, що засвідчує право власності чи користування (в тому числі на умовах

оренди) земельною ділянкою;

-угоди про право забудови земельної ділянки;

-рішення виконавчою органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об'єкта містобудування;

-комплексного висновку державної інвестиційної експертизи;

-документа про призначення відповідальних виконавців робіт.

Відтак, аналізуючи вище наведене, можна прийти до висновку, що ОСОБА_9 після отримання оскаржуваного рішення повинен був протягом двох років отримати наведений перелік документів та розпочати будівництво.

Однак, як встановлено судом, ОСОБА_9 не звергався в управління містобудування та архітектури для погодження проекту будівництва, як цього вимагав п.9 рішення ВК Тернопільської міської ради №1091 від 30.08.2001р., що в свою чергу, унеможливило подальше отримання містобудівних документів, зокрема, дозволу на виконання будівельних робіт та позбавляло права на початок будівельних робіт.

Таким чином, на підставі абз. 15 ст. 24 Закону, оскаржуване рішення втратило чинність в частині надання дозволу на проведення добудови гр. ОСОБА_9 через два роки після його прийняття, а саме: 30.08.2003 pоку, так як не було реалізовано заявником.

Будівництво вважається законним, якщо воно здійснене в порядку, визначеному містобудівним законодавством, що підтверджується виданою суб'єкту містобудування містобудівною документацією, що визначена Законом України «Про планування і забудову територій» чи Законом України « Про регулювання містобудівної діяльності», тому цілком очевидно, що добудова до житлового будинку за адресою: м.Тернопіль, АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом.

Аналізуючи докази дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, котрі діють в інтересах малолітнього ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1092 від 30.08.2001 року, у якому зазначено «дозволити ОСОБА_9 провести двоповерхову добудову до приватного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1», є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки ними не доведено факт порушення оскаржуваним рішенням їх прав, саме в момент винесення рішення, а враховуючи, що ОСОБА_9 протягом двох років дозволу на отримання будівельних робіт не отримав та будівництва не розпочав, то зі спливом двохрічного терміну оскаржуване рішення втратило чинність в частині надання дозволу на проведення добудови гр. ОСОБА_9

Окрім суд наголошує, що за визначенням не можна стверджувати про порушення права позивача та третьої особи, з самостійними вимогами на предмет спору, оспорюваним рішенням ВК ТМР, оскільки як позивач так і третя особа набули права на майно - ідеальну частку в будинку по вул. Волинській, 21 у м. Тернополя, значно пізніше дати ухвалення рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1092 від 30.08.2001 року. (ОСОБА_1 в порядку спадкування в 2006 році, а малолітньому ОСОБА_6 подаровано частку в будинку лише в 2014 році)

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, ст. 321ЦК України, Законом України «Про планування і забудову територій», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради (вул. Листопадова, 5 м. Тернопіль), треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, котрі діють в інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7 (АДРЕСА_1) про:

- визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1092 від 30.08.2001 року, у якому зазначено «дозволити ОСОБА_9 провести двоповерхову добудову до приватного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1»

позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) , ОСОБА_5 (АДРЕСА_1), котрі діють в інтересах малолітнього ОСОБА_6, до Виконавчого комітету Терпопільської міської ради (вул. Листопадова,5 м. Тержпіль), треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_8 про:

- визнання незаконним та скасування п.4 рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1092 від 30.08.2001 року у якому зазначено «дозволити ОСОБА_9 провести двоповерхову добудову до приватного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1»

- відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк