Справа № 361/5107/17 Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/1592/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 25.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, повязані із виконанням судового рішення, заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ВІ ГРУП», приватне підприємство «Рокус», ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною скаргою. В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2012 року на користь ТОВ «Ей ОСОБА_4» стягнуто солідарно із ОСОБА_2 й ПП «Рокус» заборгованість у розмірі 103 472 грн.

52 коп. До відкриття виконавчого провадження у добровільному порядку ОСОБА_2 частково погашено заборгованість за вказаним рішенням у сумі 37 904 грн. 71 коп. Разом з тим, у постанові про відкриття провадження від 08 листопада 2016 року сума боргу вказана у розмірі 103 472 грн. 52 коп., що не відповідає дійсності, оскільки зазначена без урахування сум добровільних сплат. Вважає, що з наведених підстав постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Просив скасувати постанову Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчого провадження від 08 листопада 2016 року за № 52833688 із виконання виконавчого листа 1007/7105/2012, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області від 12 червня 2013 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2018 року в задоволені скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу та просив ухвалу скасувати та ухвалити нову про задоволення скарги, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції не повно зясовано усі обставини, що мають значення для справи, не досліджено докази щодо сплати боргу та не наданої правової оцінки. Також зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 405 ЦПК України справу розглянув з порушенням десятиденного строку.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Ей ві груп» зазначає, що скаржником до суду не надано належних та допустимих доказів сплати боргу в рахунок часткового погашення заборгованості за виконавчим листом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 357 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2013 року стягнуто солідарно із приватного підприємства «Рокус», ОСОБА_5, й ОСОБА_2 на користь ТОВ «Ей ОСОБА_4» заборгованість за договором факторингу

№ 20/03-2012-Ф від 05 березня 2012 року в сумі 103 472 грн. 52 коп. та понесені судові витрати у розмірі 3 632 грн. 87 коп.

12 червня 2013 року на підставі вищевказаного рішення Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчі листи.

Виконавчий лист № 2/1007/2385/2012 від 12 червня 2013 року про солідарне стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Ей ОСОБА_4» боргу перебуває на виконанні у Броварському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Постановою державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження № 52798092 з виконання виконавчого листа

№ 2/1007/2385/2012, виданого 12 червня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області про солідарне стягнення із ПП «Рокус», ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Ей ОСОБА_4» заборгованості у розмірі - 103 472 грн. 52 коп.

02 листопада 2016 року копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено боржнику ОСОБА_2 й стягувачу ТОВ «Ей ОСОБА_4», про що свідчить відповідний супровідний лист.

08 листопада 2016 року державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження № 52833688 з виконання виконавчого листа № 2/1007/2385/2012, виданого 12 червня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області про солідарне стягнення із ПП «Рокус», ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Ей ОСОБА_4» витрат по сплаті судового збору у розмірі - 3 632 грн.

87 коп.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із її необґрунтованості, при розгляді справи по суті, не встановлено неправомірності дій державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступного:

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обовязок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту, передбачені статтею 16 ЦК України, за своїм змістом є видами матеріально-правових вимог, які може заявити особа в суді.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. З урахуванням цього в пункті 10 частини другої статті 16 ЦК України формулюється загальне правило про можливість пред'явлення на захист порушеного цивільного права вимоги про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Належних та допустимих доказів часткового погашення заборгованості за виконавчим листом № 2/1007/2385/2012 заявник до суду не надав, подані останнім копії платіжних документів не можуть бути прийняті судом до уваги з підстав викладених вище. Дії державного виконавця щодо зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження суми заборгованості у розмірі 103 472 грн. 52 коп. вчинені відповідно до закону, в межах його повноважень. При цьому жодного права заявника як боржника за виконавчим провадженням при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження не порушено.

Нормами Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначається резолютивна частини рішення, що передбачає заходи примусового виконання. Відповідно до резолютивної частини рішення суду розмір заборгованості складає 103 472 грн. 52 коп. У оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем зазначено розмір заборгованості вказаний у виконавчому листі. При цьому стягувачем у заяві про примусове виконання не зазначено про часткове погашення заборгованості.

Заявляючи вимогу про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_2 посилається на те, що при зазначенні суми, яка підлягає стягненню державним виконавцем не враховано суму добровільного погашення у розмірі - 37 904 грн.

71 коп.

Разом із тим, із копій платіжних документів від 18 травня 2012 року № 119, 22 травня 2012 року № 125, 01 червня 2012 року № 142, 26 червня 2012 року № 151, 25 липня 2012 року № 153, на які заявник посилається як на докази підтвердження часткового погашення боргу вбачається, що приватним підприємством «Рокус» здійснено перерахування коштів згідно із договором постачання від 28 листопада 2011 року, у той час, коли за рішенням суду стягнуто заборгованість за договором факторингу від 05 березня 2012 року. Вказані перекази мали місце до ухвалення судового рішення та набрання ним законної сили. Перерахування коштів відповідно до платіжних доручень від 14 вересня 2012 року № 1 й від 07 лютого

2013 року № 3 також проведено до набрання судовим рішенням законної сили, що відповідно не вплинуло на загальний розмір заборгованості за договором факторингу. Відповідно до платіжних доручень від 05 й 15 липня 2013 року за № 225 й № 162 платником є ТОВ «Партнер Полісся», яке не є боржником за вказаним виконавчим провадженням та відповідно будь-якого відношення до існуючого зобовязання за рішенням суду від 03 грудня 2012 року не має.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що 24 травня 2017 року

ТОВ «Ей ОСОБА_4» звернулося до начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про зміну інформації про стягувача. При цьому розмір основної заборгованості за рішенням суду також вказаний 103 472 грн. 52 коп. й судовий збір 3 632 грн. 87 коп.

У червні 2017 року ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_7 звернувся до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про перерахунок заборгованості, зазначивши про сплату заборгованості на суму 35 904 грн. 71 коп.

08 жовтня 2017 року державний виконавець Федорук В.Г. направила до стягувача

ТОВ «Ей ОСОБА_4» вимогу про надання залишку заборгованості за виконавчим листом

№ 2/1007/2385/2012, виданим 12 червня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області.

10 жовтня 2017 року ТОВ «Ей ОСОБА_4» направило відповідь на вимогу виконавця, в якій зазначило, що станом на 10 жовтня 2017 року сума заборгованості ПП «Рокус», ОСОБА_3 й ОСОБА_2 за договором факторингу № 20/03-2012-Ф від 05 березня 2012 року становить 103 472 грн. 52 коп.; витрати по сплаті судового збору 3 632 грн.

87 коп.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що належних та допустимих доказів часткового погашення заборгованості за виконавчим листом № 2/1007/2385/2012 ОСОБА_2 до суду не наддав, дії державного виконавця щодо зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження суми заборгованості у розмірі 103 472 грн. 52 коп. вчинені відповідно до закону, в межах його повноважень.

При цьому права заявника, як боржника за виконавчим провадженням при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження не порушено.

Враховуючи недоведеність позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування ухвали суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального і процесуального права, а тому ухвалу суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків передбачених ч. 4 ст. 369 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: