Дата документу 27.04.2018
Справа № 334/3991/17
Провадження № 2/334/2200/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі :

головуючого - судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, вказавши, що відповідачка має неповнолітніх дітей, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, по відношенню до яких є одинокою матір'ю.

У позові позивач зазначає, що 10 березня 2017 року до відділу служби звернулась громадянка ОСОБА_5 та повідомила, що громадянка ОСОБА_4 веде асоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, збирає вдома чоловіків. Мати покинула дітей зі своїм батьком інвалідом на чотири дні самих, без коштів та їжі.

Того ж дня працівники сектору ювенальної превенції склали акт управління Національної поліції України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, згідно акту діти були доставлені до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР де і перебувають на повному державному забезпеченні.

Спеціалістами відділу було проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_2 в якій хлопець повідомив, що мати вживає алкоголь та покинула їх на чотири дні самих, одного разу зателефонувала, але не повідомила де перебуває.

16 березня 2017 року ОСОБА_4 з'явилась до відділу по Дніпровському району та надала пояснення з приводу малолітніх дітей, які перебувають у КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР. З матір'ю малолітніх проведена профілактична бесіда з належного виконання батьківських обов'язків щодо дітей, про що підписано відповідне ознайомлення.

11 квітня 2017 року ОСОБА_4 написала заяву на повернення дітей в родину, проте мати не надала потрібний пакет документів, не влаштувалась на роботу, не надала доступ до помешкання для проведення обстеження житлово-побутових умов родини.

27 квітня 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району було розглянуте питання доцільності/недоцільності повернення малолітніх дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на виховання в сім'ю. Одноголосно вирішено, діючи в інтересах дітей, прийняте наступне рішення: - недоцільно повертати малолітніх дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в сім'ю матері; - за доцільне подати позовну заяву про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач просить позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно дітей - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь особи чи установи, на утриманні якої будуть знаходитись малолітні діти, аліменти у розмірі ? частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви.

Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судовому засіданні просила суд врахувати висновок Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

Крім того, представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району просила суд з урахуванням зібраних доказів ухвалити рішення на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_4 проти позову заперечувала. Свої заперечення виклала у письмової відповіді, а у судовому засіданні доводила, що з 2016 року вона постійно доглядала своїх хворих батьків, що мешкали разом з нею, що підтверджується консультативним заключенням КУ «Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер» та виписними епікризами КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9». У зв'язку з хворобою батьків та необхідністю постійного догляду за ними, вона була вимушена 31.08.2016 року звільнитись з роботи, на якій безперервно працювала з 01.09.2013 року, що підтверджується записами у трудовій книжці. ІНФОРМАЦІЯ_9 її мати - ОСОБА_6, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1. Після похорону матері вона опинилась у дуже скрутному матеріальному становищі, оскільки витратила гроші на поховання матері, постійної роботи не мала, на утриманні знаходились троє малолітніх дітей, яких виховувала сама, догляду потребував хворий батько. Тому, 08.03.2017 року вона була вимушена звертатись до знайомих та родичів з проханням надати грошей у борг. Троє малолітніх дітей та батько залишились під доглядом тітки Відповідача - ОСОБА_7.

Оскільки отримати грошей у знайомих не вдалося, вона з метою отримання грошей у борг приїхала до ОСОБА_8 - матері батька своїх синів, яка мешкає у с. Володимирівське Запорізького району Запорізької області. ОСОБА_8 повідомила, що надати грошей у борг не може, а може запропонувати їй тимчасову роботу по догляду за будинком та земельною ділянкою. Тому, вона була вимушена погодитись на таку пропозицію, про що телефоном завчасно попередила ОСОБА_7, яка повідомила, що з батьком та дітьми все в порядку та вона буде і далі доглядати за ними.

Таким чином, ОСОБА_4 доводила, що діти не були залишені без догляду, а вона була відсутня вдома через поважні причини.

Також, в ході судового розгляду відповідачка доводила, що постійно піклується про своїх дітей, їх здоров'я, фізичний розвиток та навчання, обставини чого підтверджуються наданими характеристиками Запорізької загальноосвітньої школи № 73 від 05.12.2017 року, де навчались сини ОСОБА_4, та довідкою № 86 від 07.12.2017 року, виданою дошкільним навчальним закладом комбінованого типу № 160 «Журавлик», який відвідувала її донька.

Згідно довідки № 3347 від 05.12.2017 року, виданою Комунальною установою «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради, вона на обліку як хронічний алкоголік чи наркоман не перебуває.

На сьогоднішній день вона офіційно працевлаштована у ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправління» на постійну роботу, її дохід за період з грудня 2017 року по лютий 2018 року склав 20 394, 36 гривень. Таким чином, вона має дохід у вигляді заробітної плати, достатньої для належного забезпечення дітей, та відповідно може утримувати дітей. За місцем роботи Відповідач характеризується позитивно.

Просила суд відмовити позивачу у позові та повернути їй дітей, які перебувають у Комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР (м.Запоріжжя, вул.. Узбекістанська 13).

Адвокати відповідачки підтримали позицію ОСОБА_4 та на підтвердження її доводів надали суду письмові докази, а також просили суд ухвалити рішення з урахуванням думки дітей з цього приводу. Оскільки діти бажають проживати разом з матір'ю.

Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позовні вимоги Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до приписів ч.І ст. 164 Сімейного кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

В позовній заяві Позивач посилається на те, що відповідач веде асоціальний спосіб життя, схильна до бродяжництва, не працює. Але ці твердження не підкріплені належними і допустимими доказами.

Позивач зазначає про відсутність Відповідача 10.03.2017 року за місцем проживання.

Однак, Відповідач була відсутня за місцем проживання з поважних причин; при цьому в дні відсутності Відповідача діти не були залишені без догляду, догляд здійснювала тітка Відповідача.

З 2016 року Відповідач постійно доглядала своїх хворих батьків, що мешкали разом з нею, що підтверджується консультативним заключенням КУ «Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер» та виписними епікризами КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9» копії зазначених документів додані до заяви про перегляд заочного рішення). У зв'язку з хворобою батьків та необхідністю постійного догляду за ними, Відповідач була вимушена 31.08.2016 року звільнитись з роботи, на якій безперервно працювала з 01.09.2013 року, що підтверджується записами у трудовій книжці (копія трудової книжки додана до заяви про перегляд заочного рішення).

ІНФОРМАЦІЯ_9 мати Відповідача - ОСОБА_6, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (копія свідоцтва про смерть додана до заяви про перегляд заочного рішення).

Після похорону матері Відповідач опинилась у дуже скрутному матеріальному становищі, оскільки витратила гроші на поховання матері, постійної роботи не мала, на утриманні знаходились троє малолітніх дітей, яких виховувала сама, догляду потребував хворий батько. Тому, 08.03.2017 року Відповідач була вимушена звертатись до знайомих та родичів з проханням надати грошей у борг. Троє малолітніх дітей та батько залишились під доглядом тітки Відповідача - ОСОБА_7. Періодично Відповідач 08.03.2017 року телефонувала ОСОБА_7 та цікавилась щодо дітей та батька.

Оскільки отримати грошей у знайомих не вдалося, пізно ввечері цього ж дня, Відповідач з метою отримання грошей у борг приїхала до ОСОБА_8 - матері батька своїх синів, яка мешкає у с. Володимирівське Запорізького району Запорізької області. ОСОБА_8 повідомила, що надати грошей у борг не може, а може запропонувати Відповідачу тимчасову роботу по догляду за будинком та земельною ділянкою. Відповідач була вимушена погодитись на таку пропозицію, про що телефоном завчасно попередила ОСОБА_7, яка повідомила, що з батьком та дітьми все в порядку та вона буде і далі доглядати за ними.

Таким чином, діти не були залишені без догляду, а Відповідач була відсутня вдома через поважні причини.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Абзацем 2 пункту 16 цієї ж постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В ході судового розгляду було встановлено та підтверджено належними доказами, що відповідачка ОСОБА_4 постійно піклується про своїх дітей, їх здоров'я, фізичний розвиток та навчання, обставини чого підтверджуються наданими характеристиками Запорізької загальноосвітньої школи № 73 від 05.12.2017 року, де навчались сини ОСОБА_4, та довідкою № 86 від 07.12.2017 року, виданою дошкільним навчальним закладом комбінованого типу № 160 «Журавлик», який відвідувала донька Відповідача (копії довідок додані до заяви про перегляд заочного рішення). Також, згідно довідки № 3347 від 05.12.2017 року, виданою Комунальною установою «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради, Відповідач на обліку як хронічний алкоголік чи наркоман не перебуває (копія довідки додана до заяви про перегляд заочного рішення).

На сьогоднішній день Відповідач працевлаштована у ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправління» на постійну роботу; дохід Відповідача за період з грудня 2017 року по лютий 2018 року склав грошову суму у розмірі 20 394, 36 гривень. Таким чином, Відповідач має дохід у вигляді заробітної плати, достатньої для належного забезпечення дітей, та відповідно може утримувати дітей. За місцем роботи Відповідач характеризується позитивно.

Зазначені обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: довідкою від 26.03.2018 року, про те, що ОСОБА_4 працює у ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправління» машиністом конвеєру з 04.12.2017 року по цей час; довідкою № 25 від 29.03.2018 року, про нараховану заробітну плату ОСОБА_4, характеристикою від 28.03.2018 року на машиніста стрічкового конвеєру ОСОБА_4

Таким чином, вищенаведені доводи вказують на фактичну відсутність обставин, зазначених у ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, та, відповідно, на відсутність підстав для позбавлення Відповідача батьківських прав.

Крім того, як роз'яснено Верховним Судом України в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з 'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав.

З урахуванням вищенаведених положень, суд вислухав думку дітей з приводу доцільності позбавлення їх матері батьківських прав.

У судовому засіданні неповнолітні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 просили суд не позбавляти їх мати батьківських прав. Вони дуже бажають проживати разом із матір'ю.

Виходячи з вищевикладеного суду вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено суду підстав задоволення позову. А також не доведено того, що не можливо змінити поведінку ОСОБА_4 в кращу сторону.

Суд вважає, що такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав не буде сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування , також - позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки. Також, суд враховує ту обставину, що до ОСОБА_4 раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Отже, висновок позивача щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_4 крайнього заходу впливу - позбавлення її батьківських прав, є передчасним.

Керуючись ст.ст. 141, 150,164,171, 180 СК України, ст.ст. , 12, 13, 81, 133, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, 15, 16 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Повернути малолітніх ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, які перебувають у Комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР (м.Запоріжжя, вул.. Узбекістанська 13) їх матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 27 квітня 2018 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.