РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/426/17

17 квітня 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Федас І. О.

позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна.

Ухвалою суду від 17.04.2018 року первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Не погоджуючись з позовом ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, в якій просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,0 кв. м. Крім того, подала до суду заяву про збільшення позовних вимог та уточнення позову, в якій просила в порядку поділу спільного майна подружжя виділити їй у власність рухоме майно, а саме: кухонний набір - вартістю 8000 грн., мікрохвильову піч - вартістю 1500 грн., прихожу - вартістю 10000 грн., м'яке крісло з дуба - вартістю 2000 грн., м'яке крісло - вартістю 400 грн., велосипед - вартістю 2000 грн., однак 21.03.2018 року від представника позивача за зустрічним позовом - адвоката ОСОБА_2 поступила заява про відмову від позову в частині позовних вимог про виділення у власність ОСОБА_1 вищезазначеного майна.

У поданому позові позивач ОСОБА_1 свої вимоги мотивує тим, що 30.01.1982 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 був укладений шлюб. За час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3., які на даний час вже є повнолітніми.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 09.09.1993 року шлюб було розірвано.

Під час перебування в шлюбі вони з відповідачем придбали квартиру шляхом пайової участі у її будівництві через вступ до житлово-будівельного кооперативу. З цією метою відповідач у 1989 році вступив у житлово-будівельний кооператив «Молодіжний» та із спільних сімейних коштів було сплачено перший пайовий внесок в розмірі 3500 руб. Будівництво квартири через пайові внески у ЖБК було профінансовано у період перебування у шлюбі з сімейного бюджету з 1989 по 1992 рік.

Після завершення будівництва житла і здачі його в експлуатацію вони вселилися до квартири АДРЕСА_1 на підставі ордера у березні 1992 року як сім'я у складі 4-х осіб. У спірній квартирі вона залишалася прописаною ( зареєстрованою) в період з 05.03.1992 року по 17.11.2011 року.

У зв'язку із повною сплатою пайових внесків за квартиру 23.03.1993 року Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації було видано на ім'я відповідача реєстраційне посвідчення на спірну квартиру на підставі довідки ЖБК «Молодіжний» від 22.02.1992 року №2130, відповідно до якої квартира належить відповідачу на праві особистої власності. Право власності на спірну квартиру записано в реєстрову книгу №19-140 за реєстраційним №376.

Оскільки на час набуття права власності на квартиру діяли норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Беручи до уваги те, що паєнакопичення було сплачено за час перебування у шлюбі та за рахунок спільних коштів, вважає, що квартира АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали частково. Від позовної вимоги в частині виділення у власність ОСОБА_1 кухонного набору - вартістю 8000 грн., мікрохвильової печі - вартістю 1500 грн., прихожої - вартістю 10000 грн., м'якого крісла з дуба - вартістю 2000 грн., м'якого крісла - вартістю 400 грн., велосипеда - вартістю 2000 грн. відмовилися. Просили справу розглядати лише в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,0 кв. м.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги визнали, не заперечували стосовно визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,0 кв. м.

Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд рахує за вірне прийняти визнання відповідачем пред'явленого позову, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 30.01.1982 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3, виданим 30.01.1982 року Костопільським районним відділом ЗАГС. Від подружнього життя сторони мають двоє повнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 09.09.1993 року шлюб було розірвано.

Під час перебування в шлюбі сторони придбали квартиру шляхом пайової участі у її будівництві через вступ до житлово-будівельного кооперативу.

Як вбачається з пояснень позивача у 1989 році відповідач вступив у житлово-будівельний кооператив «Молодіжний» та із спільних сімейних коштів було сплачено перший пайовий внесок в розмірі 3500 руб. Будівництво квартири через пайові внески у ЖБК було профінансовано у період перебування у шлюбі з сімейного бюджету з 1989 по 1992 рік.

Після завершення будівництва житла і здачі його в експлуатацію сторони вселилися до квартири АДРЕСА_1 на підставі ордера у березні 1992 року як сім'я у складі 4-х осіб. У спірній квартирі позивач залишалася прописаною ( зареєстрованою) в період з 05.03.1992 року по 17.11.2011 року, що підтверджується довідкою №93, виданою 12.03.2017 року ОСББ «Молодіжний».

У зв'язку із повною сплатою пайових внесків за квартиру 23.03.1993 року Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації було видано на ім'я відповідача реєстраційне посвідчення на спірну квартиру на підставі довідки ЖБК «Молодіжний» від 22.02.1992 року №2130, відповідно до якої квартира належить відповідачу на праві особистої власності. Право власності на спірну квартиру записано в реєстрову книгу №19-140 за реєстраційним №376.

Згідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

В силу положень ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно п. п. "а" п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" від 18 вересня 1987 року № 9 при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону "Про власність", п. 43 Примірного статуту ЖБК і законодавством про шлюб та сім'ю (ст. ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям у ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Згідно з ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

При внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними (ст.17 Закону України «Про власність»).

Оскільки на час набуття права власності на квартиру діяли норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.65 Сімейного кодексу України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно з ст.70 Сімейного кодексу України та ст.З72 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними.

Згідно з ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що спірна квартира №212, що розташована за адресою м. Костопіль, вул. Степанська, 22, була набута в період шлюбу і являється спільною сумісною власністю.

Так як відповідачем було визнано позовні вимоги позивача про поділ спільного майна подружжя, то суд рахує, що сторонами за домовленістю поділено спільне майно.

У відповідності до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Оскільки позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в розмірі 640 грн. (квитанція №7 від 02.06.2018), то поверненню підлягає 320 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 65, 68, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст.10, 11, 12,174, 206, 209 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, жителькою АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,0 кв.м.

Зобов'язати Управління державної казначейської служби у Костопільському районі повернути ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2) 50 відсотків судового збору в сумі 320 (триста двадцять) грн., сплаченого відповідно до квитанції №7 від 02.06.2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЛ. А. Грипіч