Провадження № 22-ц/773/326/18 Категорія: 50 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Федонюк С.Ю.,

суддів Киці С.І., Здрилюк О.І.,

з участю:

секретаря судового засідання Лимаря Р.С.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 05.09.2012 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, від якого мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, її доходи не в повній мірі забезпечують матеріальні потреби дитини, відповідач взагалі не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, тому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 2000 грн щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 746,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми ст.ст.180,182 Сімейного кодексу України. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що дитина потребує значних матеріальних витрат у звязку з її розвитком, підтриманням стану здоров'я та забезпечення належних умов життя. Визначений судом розмір аліментів є незначним і може забезпечити лише мінімальні потреби дитини до 30 червня 2018 року, а не в подальшому.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення в частині стягнення аліментів змінити, збільшити розмір стягнутих із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, з 746 грн. на 2000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п.8 ст.1 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач до суду не зявився, відзив на апеляційну скаргу не подавав, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України і на те, що він повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки в судове засідання суду представлено не було .

Згідно із нормами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на рівні з відповідачем повинен забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини. Стягнення аліментів у розмірі 746 грн, що становить на час ухвалення рішення 50% прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 до 18 років, вважав розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці, при цьому врахував матеріальне становище сторін на момент ухвалення рішення, розмір прожиткового мінімуму на даний час та відсутність у справі будь-яких доказів про потребу стягнення коштів на утримання дитини в більшому розмірі.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 13 червня 2009 року перебувають в шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕГ №161695 (а.с.2,6).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною третьою статті 181 СК України (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 р.) передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно зі ст. 182 СК України (у новій редакції), при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Верховною Радою України через прийняття Постанови №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено визнання державою права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Не заслуговують на увагу та не впливають на визначений судом розмір аліментів доводи позивача про те, що батько дитини офіційно не працює, отримує мінливий нерегулярний дохід, не має неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні, а визначений судом розмір аліментів є незначним і може забезпечити лише мінімальні потреби дитини до 30 червня 2018 року, а не в подальшому, оскільки інших даних про дохід відповідача позивач до матеріалів справи не додала і не довела належними доказами, що такий дохід є значно більшим, а отже, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Згідно із ст. ст.141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини.

Відповідно до ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи щомісячний розмір стягуваних аліментів, суд врахував положення ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», за якою у 2018 році встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень, та визначив щомісячний розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 746 грн, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму, виходячи з наявних у справі доказів.

Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів дитини, рівності обов'язку батьків щодо її утримання, відсутності домовленості сторін щодо розміру аліментів колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість прийнятого судового рішення.

За таких обставин суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору, вирішив дану справу згідно із законом, а тому відповідно до норм ст.375 ЦПК України підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді