Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження №22ц/778/1220/18
головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства « Запоріжгаз», третя особа: відділення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Запорізькій області, про порушення прав споживачів та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є мешканкою квартири 109 в буд. № 1 «а» по вул. Фортечна в м. Запоріжжі. При цьому, вона виступає споживачем природного газу відповідно до укладеного з газовим господарством договору № 23203468 про надання населенню послуг з газопостачання від 5.07.2007 року (далі Договір), особистий рахунок НОМЕР_1. Відповідно до Договору ПАТ «Запоріжгаз» зобовязувалося безперервно надавати їй, як споживачеві, послуги з постачання природного газу, а вона, в свою чергу, зобов»язувалася оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами).

23.08.2016 року вона звернулася до ПАТ « Запоріжгаз» із письмовим зверненням про встановлення у належній їй квартирі 109 у буд. № 1 «а» по вул. Фортечній в м. Запоріжжі побутового газового лічильника в рамках програми по безоплатному їх встановленню, відповіді на яке не отримала.

29.08.2016 року на адресу ПАТ «Запоріжгаз» було надіслано колективне звернення мешканців будинку № 1-а по вул. Фортечна в м. Запоріжжі, з вимогою встановлення побутових газових лічильників в рамках вищевказаної програми в усіх квартирах мешканців будинку. Крім того, відповідача було повідомлено, 25.08.2016 р. на загальних зборах мешканців вказаного будинку від 25.08.2016 року було прийнято рішення проти встановлення загально будинкового лічильника обліку природного газу. Відповіді на звернення мешканці будинку не отримали.

При цьому, вже у січні 2017 року нею був отриманий індивідуальний рахунок на оплату використаного для приготування їжі газу за грудень місяць 2016 року згідно до показань загально будинкового лічильника. З огляду на це, у зверненні до відповідача, вже від 3.02.2017 року, вона наполягала на незаконності вищевказаних дій та вимагала здійснити перерахування індивідуальних рахунків за послуги газопостачання за нормами споживання газу встановленими відповідним нормативно правовим актом.

На вказане звернення нею було отримано відповідь від 9.02.2017 року, у якій відповідач наголошує на повній правомірності своїх дій.

Не погоджуючись з позицією відповідача вона двічі, а саме 30.03.2017 та 16.05.2017 року зверталася до ПАТ « Запоріжгаз» з проханням встановити в її квартирі індивідуальний лічильник природного газу. У відповіді на її звернення від 30.03.2017 року відповідачем, серед іншого було вказано на те, що у разі її незгоди розрахуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку вона може встановити квартирний лічильник за власні кошти.

З вищевказаною позиціє відповідача вона змушена не погодитися і вважає її такою, що порушує її права як споживача, оскільки вона суперечить положенням ст. 1 Закону України «Про житлово комунальні послуги» , ст.ст. 2, 3, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» , Розпорядженню Кабінету Міністрів України № 259-р від 25.04.2012 року.

Крім того, зазначає, що відповідач є субєктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу зокрема на території м. Запоріжжя. Згідно структури тарифу та послуги розподілу природного газу ПАТ « Запоріжгаз», затвердженої Постановою НКРЕКП № 429 від 24.03.2016 року (із наступними змінами) передбачено встановлення лічильників газу як населенню 48,30 грн. за 1000 куб.м. (без ПДВ), так і встановлення будинкових приладів обліку 20,83 грн. за 1000 куб. м. (без ПДВ).

Таким чином, вважає доведеною ту обставину, що в тарифі на газ закладено саме встановлення квартирних лічильників газу і це передбачено Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», статтею 3 якого передбачено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб»єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, тобто покладено на відповідача у даній справі.

Далі, посилаючись на положення пунктів 3,4,7 ч.1 ст. 21 Закону України « Про захист прав споживачів», зазначила, що права споживача вважаються у будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги навязує такі умови одержання послуги, які ставлять її як споживача, у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Вона не має змоги звернутися до іншого постачальника такої послуги у м. Запоріжжі. ПАТ «Запоріжгаз» є монополістом в цій області послуг. З огляду на викладені обставини, вважає, що саме вказане порушення і має місце в даному випадку.

Посилаючись на пункти 11, 13, 14, 21 27 Правил постачання природного газу, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 року, зазначає, що вона є пенсіонером, має єдиний дохід пенсію, економить, не користується кожного дня газовою плитою для приготування їжі. Вважає, що лічильник загального користування не може забезпечити кожному споживачу справедливого та прозорого обліку природного газу та його економії. Встановлення загальнобудинкового лічильника збільшило її плату за користування газом, а отже фактично збільшило і його ціну.

Додатково зазначила, що у відповідності до положень ст. 6 Закону України « Про забезпечення комерційного обліку природного газу», у разі не встановлення населенню у даному випадку до 01.01.2018 року лічильників газу з вини субєктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Таким чином, нарахування їй платежів, починаючи з грудня місяця на підставі показань загальнобудинкового лічильника є неправомірним. У даному випадку, до моменту встановлення у її квартирі індивідуального засобу обліку газу нарахування за спожитий газ повинні здійснюватися у відповідності до норм споживання газу, встановлених КМУ. А отже, всі рахунки, які були виставлені їй для оплати, починаючи з грудня 2016 року і по теперішній час не за вказаними вище нормами, підлягають перерахуванню.

У червні 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_5 - мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 до ПАТ «Запоріжгаз» з аналогічними предметом та підставами позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2017 року обєднано в одне провадження позов ОСОБА_4 до ПАТ «Запоріжгаз» про захист прав споживача шляхом визнання права на установку індивідуального безкоштовного газового лічильника та зобовязання вчинити певні дії та позов ОСОБА_5 до ПАТ «Запоріжгаз» про захист прав споживача шляхом визнання права на установку індивідуального безкоштовного газового лічильника та зобовязання вчинити певні дії.

На підставі викладеного позивачі просили суд: визнати порушеними їх права як споживача, передбачені ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо навязування умов одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими позивачами, порушення принципу рівності сторін договору, визначення неналежним чином ціни продукції; визнати за нею, як споживачем, право на установку індивідуального безкоштовного газового лічильника у квартирі № 109 та №119 будинку № 1-а по вул.. Фортечна в м. Запоріжжі та зобовязати ПАТ «Запоріжгаз» у строки, визначені Законом (до 01.01.2018) здійснити безоплатну установку індивідуального газового лічильника у вищезазначених квартирах; зобовязати ПАТ «Запоріжгаз» здійснювати облік спожитого газу у вищезазначеній квартирі та відповідні нарахування за діючими нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України, до моменту безоплатного встановлення ПАТ «Запоріжгаз» за вказаною адресою індивідуального газового лічильника; зобовязати ПАТ «Запоріжгаз» здійснити перерахування спожитого газу та скорегувати нарахування по вищевказаній квартирі, починаючи з грудня місяця 2016 року і до моменту набранням рішенням по цій справі законної сили, за діючими нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні позовів.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_4, ОСОБА_5, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду, ухвалити нове, про задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій справі у повному обсязі, виходив із того, що останні є необґрунтованими, підстави для їх задоволення у цій справі відсутні.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив з наступного.

Судом попередньої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є мешканкою квартири АДРЕСА_1. При цьому, ОСОБА_4 виступає споживачем природного газу відповідно до укладеного з газовим господарством договору № 23203468 про надання населенню послуг з газопостачання від 5.07.2007 року, особистий рахунок НОМЕР_1. Відповідно до Договору ПАТ «Запоріжгаз» зобовязувалося безперервно надавати ОСОБА_6, як споживачеві, послуги з постачання природного газу, а вона, в свою чергу, зобовязувалася оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) (т. 1, а.с. 9-12).

23.08.2016 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ «Запоріжгаз» із письмовим зверненням про встановлення у належній їй квартирі АДРЕСА_2 побутового газового лічильника в рамках програми по безоплатному їх встановленню, відповіді на яке не отримала (т. 1, а.с. 13).

ОСОБА_5 є мешканкою квартири АДРЕСА_3. При цьому, ОСОБА_5 виступає споживачем природного газу відповідно до укладеного з газовим господарством договору № 23203478 про надання населенню послуг з газопостачання від 5.07.2007 року, особистий рахунок НОМЕР_2. Відповідно до Договору ПАТ «Запоріжгаз» зобовязувалося безперервно надавати ОСОБА_5, як споживачеві, послуги з постачання природного газу, а вона, в свою чергу, зобовязувалася оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами).

23.08.2016 року ОСОБА_5 звернулася до ПАТ «Запоріжгаз» із письмовим зверненням про встановлення у належній їй квартирі АДРЕСА_2 побутового газового лічильника в рамках програми по безоплатному їх встановленню, відповіді на яке не отримала. (т. 2, а.с. 13).

Особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу".

За приписами п.п. 2, 3 ст. 1 цього Закону комерційний (приладовий) облік природного газу (далі - облік природного газу) це - визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягу споживання та/або реалізації природного газу, на підставі якого проводяться взаєморозрахунки між споживачами природного газу та суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, а лічильник газу це - засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам'ятовування та відображення об'єму газу, що проходить через нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загальнобудинкових) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням.

У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 3 цього Закону фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

За приписами ст. 4 цього Закону виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб'єкти господарювання, що: здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу.

Таким чином, виходячи з наведених вище вимог законодавства, суд першої інстанції правильно вважав, що суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані в термін до 01.01.2018 для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі, забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних або загальнобудинкових, що забезпечить 100% облік природного газу такими споживачами.

Вказані приписи Закону кореспондуються з нормами Кодексу ГРМ.

Так, розділ Х Кодексу ГРМ визначає особливості приладового обліку природного газу.

Зокрема п.10 гл. 1 цього розділу визначено, що установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу".

При цьому особливості організації обліку газу в багатоквартирних будинках та гуртожитках передбачено Кодексом ГРМ в його главі 5 розділу ХІ, де визначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ (п. 1 цієї глави).

П. 2 цієї глави передбачено, що у разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об'єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об'єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (далі - Тимчасове положення).

Згідно із п. 4 Тимчасового положення рішення про необхідність об'єднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи.

Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.

Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Таким чином, обов'язок суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, в частині забезпечення встановлення до 01.01.2018 для групи населення, визначеної ст. 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", лічильниками природного газу, має виконуватись через встановлення як індивідуальних так і загальнобудинкових лічильників, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням.

Крім того, постановою НКРЕКП 30.09.2015 № 2498 затверджено нову форму Типового договору розподілу природного газу, яка є загальнодоступною.

Зміст умов даного договору становить певний обсяг прав та обов'язків для кожної з сторін договору. Цей Типовий договір розподілу природного газу є публічним, а його умови однакові для всіх споживачів України, вони розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем (п. п. 1.1, 1.2 Договору).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що умовами даного договору надання послуг з розподілу не пов'язано з наявністю обов'язку у Оператора ГРМ встановити споживачу в його квартирі лічильник газу за кошти Оператора ГРМ, яким буде забезпечено персоніфікований (індивідуальний) облік розподіленого споживачеві газу. Відповідно умовами договору не передбачено і права у споживача вимагати у Оператора ГРМ запровадження заходів з забезпечення комерційного обліку розподіленого йому газу у такий спосіб.

Напроти цього в п. 5.5. Договору передбачено право Оператора ГРМ якщо об'єкт Споживача розміщений в багатоквартирному будинку (гуртожитку), що обладнаний загальнобудинковим лічильником газу чи на групу будинків (гуртожитків), здійснювати визначення об'єму розподіленого та спожитого природного газу за Споживачем здійснюється з урахуванням Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, що відповідно забезпечується правом Оператора на встановлення саме за рішенням останнього загальнобудинкових лічильників.

Суд апеляційної інстанції наголошує на те, що є необґрунтованими посилання позивачів в апеляційній скарзі на ту обставину, що мешканці будинку не надавали згоду на встановлення загальнобудинкового лічильника газу, оскільки в межах розгляду даної справи судом першої інстанції не перевірялась а встановлення цього лічильника не залежить від позиції позивачів.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для задоволення позовних вимог обох позивачів у цій справі відсутні.

Загальнобудинковий вузол обліку газу у будинку № 1-а по вул. Фортечна в м. Запоріжжі, в якому розташовані квартири позивачів, встановлений відповідачем.

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

При цьому, не має значення була чи не була згода позивачів, як мешканця цього будинку, на встановлення цього вузла обліку газу.

Також не є тотожними поняття "встановлення лічильника газу у квартиру" і "забезпечення встановлення, або розроблення та затвердження графіків оснащення квартир лічильниками газу" (а.с. 39-41) на підставі розпорядження КМУ № 259-р від 25.04.2012 року (а.с. 108).

Інші доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо порушення принципу рівності сторін за договором, про ігнорування відповідачем колективного звернення, щодо навязування умов одержання послуг, щодо показників річної планової тарифної виручки, порушення принципу рівності споживачів між собою, про відсутність права відповідача на встановлення саме за рішенням останнього загально будинкових лічильників, неправомірності дій відповідача, невірним застосуванням судом норм матеріального права, про наявність правових підстав для задоволення позову зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилались апелянти в суді першої інстанції, як на підстави обґрунтування позовів, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Докази та обставини, на які посилаються позивачі в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інших доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали судді апеляційна скарга не містить.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 24 квітня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: