Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №332/3210/17 Головуючий у 1 інстанції Андрюшина Л.А.
Провадження № 22-ц/778/1803/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Полякова О.З.

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа: об»єднання сільськогосподарських обслуговуючих кооперативів «Господар» про стягнення суми в рахунок відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суд з позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа: об'єднання сільськогосподарських обслуговуючих кооперативів «Господар» про стягнення суми в рахунок відшкодування шкоди.

В позові зазначала, що 26 лютого 2017 року під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася на автомобільній дорозі «Запоріжжя-Донецьк» біля села Михайло-Лукашеве Вільнянського району, автомобіль марки МАЗ 5337А2, реєстраційний номер НОМЕР_4 скоїв наїзд на її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок чого настала його смерть. Автомобіль, який опинився у дорожньо-транспортній пригоді зі смертельним випадком, був забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2737351, в якому страховиком вказана Дніпропетровська філія приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія». Лікарським свідоцтвом про смерть № 49, виданим 31 березня 2017 року КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗМР встановлено, що смерть її сина настала внаслідок травмування при зіткненні з важким транспортним засобом 26 лютого 2017 року, тобто в день дорожньо-транспортної пригоди та є її прямим наслідком. Вона, як матір загиблого під час ДТП ОСОБА_4 є непрацездатною особою, що підтверджується пенсійним посвідченням, а тому вона має право на одержання відшкодування шкоди, заподіяної смертю її сина, відповідно до вимог ст.ст. 23,27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1200 ЦК України, тобто на отримання страхового відшкодування(регламентної виплати), яка на день настання страхового випадку, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати складає 115200грн.. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, зокрема, її батькам. Загальний розмір такого страхового відшкодування(регламентної виплати) стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат, отже ця регламентна виплата складає 38400грн.. Разом з тим, страховик повинен здійснити їй, як особі, яка понесла витрати на поховання, відшкодування цих витрат на суму 13525грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 18 від 3 квітня 2017 року. 22 червня 2017 року вона звернулася до відповідача з питання здійснення їй страхових виплат, але жодної відповіді на свою заяву не отримала, а тому за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, відповідач повинен сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь 200000грн. та пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ до дня ухвалення рішення суду.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 витрати на поховання у розмірі 16136,00грн., суму страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 38400,00грн. , а всього стягнуто 54536,00грн..

Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 6411,34 грн..

Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704,80грн.

Відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) у розмірі 115200,00грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначала, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції вона не мала змоги знайти документи, пов'язані зі здійсненням підприємницької діяльності її сином.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 26 лютого 2017 року під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася на автомобільній дорозі «Запоріжжя-Донецьк» біля села Михайло-Лукашеве Вільнянського району, автомобіль марки МАЗ 5337А2, реєстраційний номер НОМЕР_4 скоїв наїзд на її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок чого настала його смерть. Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 26 лютого 2017 року від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, що підтверджено довідкою про причину смерті та лікарським свідоцтвом про смерть №49 від 31.03.2017 року.

З постанови про закриття кримінального провадження від 24.04.2017 року вбачається, що кримінальне провадження №000242, внесене до ЄРДР 26.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідно до вказаної постанови встановлено, що 26 лютого 2017 року приблизно о 19год.20хв., водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем «МАЗ 5337А2, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по проїзній частині автодороги Запоріжжя-Донецьк, з боку м. Запоріжжя в напрямку м. Донецька, в районі 40км+900м вказаної автодороги, на території Вільнянського району Запорізької області, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4, який знаходився на проїзній частині. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 загинув на місці пригоди. Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 9-192 від 13.04.2017 року, в діях водія ОСОБА_5 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху та він не мав технічної можливості уникнути ДТП. Кримінальне провадження було закрито у зв'язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_5 порушень ПДД, які з технічної точки зору могли б знаходитися в причинному зв»язку з подією ДТП. Разом з тим, в постанові слідчого жодних обставин непереборної сили чи умислу потерпілого не зазначено(а.с.28-30). Вказана дорожньо-транспортна пригода відбулася за участю водія ОСОБА_5 під час виконання ним своїх трудових обов'язків як водія об»єднання сільськогосподарських обслуговуючих кооперативів «Господар».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (ст.2 п.2.1. Закону України № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

Відповідно до ч.1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи(обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства( ч.2 ст. 999 ЦК України).

Положеннями п.9 ст. 7 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в України є видом обов'язкового страхування. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події(страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму(страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати умови договору(ч.1 ст. 979 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових(службових обов'язків). Судом встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля МАЗ 5337А2, номерний знак НОМЕР_2 об»єднання сільськогосподарських обслуговуючих кооперативів «Господар» була застрахована у страховій компанії ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується Генеральним договором №ВТ-3626 обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.12.2016 року, укладеним між ПрАТ «УПСК» та ОК «Господар». Відповідно до п. 7.2,7.3 вказаного Генерального договору, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування з доданням до неї певних документів, зокрема: паспорт громадянина; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування, у разі, якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ІНПП; свідоцтво про смерть потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Пунктом 7.4 Генерального договору №ВТ-3626 від 19.12.2016 року передбачено, що після розгляду страховиком наданих йому документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування та протягом трьох робочих днів, з дня відповідного рішення, направляє заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення.

Суд правильно встановив, що полісом №АК/2737351 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії з 23.12.2016р. по 22.12.2017р. встановлено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом), страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 200000,00грн., страхувальником за цим полісом є Об'єднання сільськогосподарських обслуговуючих кооперативів «Господар», забезпеченим транспортним засобом - автомобіль МАЗ 5337А2, номерний знак НОМЕР_2, страховиком - ПрАТ «УПСК» м. Дніпропетровськ.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу МАЗ 5337А2, номерний знак НОМЕР_2, та внаслідок якої настала смерть потерпілого ОСОБА_4, є страховим випадком.

Встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року та його матір'ю у свідоцтві вказана позивач ОСОБА_3, яка на даний час є пенсіонером за віком, що підтверджено посвідченням НОМЕР_6, виданим Заводським рай(гор)собесом м. Запоріжжя з 01.07.1986 року безстроково.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров»ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 27.1 зазначеного Закону визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) здійснює відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. загальний розмір страхового відшкодування(регламентної виплати) утриманцям одного померлого не можу бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку(ст.27.2 Закону). Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку(дружині), батькам(усиновлювачам) та дітям(усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами(ст.27.3). Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику(МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку(ст.27.4). Відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати(ст.27.5 закону).

Положеннями ст.35.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів, з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику(у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,-МТБСУ) заяву про страхове відшкодування. Документи, які подаються до цієї заяви перелічені у ст. 35.2 вказаного Закону.

Суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_3 30.05.2017 року звернулася до ПрАТ «УПСК» із вказаним повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду яка мала місце 26.02.2017 року за участю забезпеченого автомобіля НОМЕР_3, внаслідок якої загинув її син ОСОБА_4

З копії заяви про страхове відшкодування вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ «УПСК» із вказаною заявою щодо виплати страхового відшкодування 21.06.2017 року.

Встановлено, що Дніпропетровська філія ПрАТ «УПСК» отримала заяву ОСОБА_3 про страхове відшкодування від 21.06.2017 року та для прийняття рішення про визнання вказаної події страховим випадком і вирішення питання про виплату страхового відшкодування просили останню надати оригінали квитанцій та інших документів, які свідчать про витрати на поховання та інші ритуальні послуги; копії паспорта та довідки, завірені особистим підписом; документи органу досудового розслідування про прийняте рішення за фактом загибелі ОСОБА_4; документи про місце роботи ОСОБА_4, або інші документи, які свідчать про осіб, що знаходяться на утриманні померлого.

Суд вірно встановив, що ОСОБА_3 повторно зверталася до відповідача із заявою щодо виплати їй страхового відшкодування, та отримала відповідь за №4593 від 05.12.2017 року відповідно до якої їй повідомлено про те, що наразі справа з аналогічними вимогами розглядається судом, а тому рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування буде прийнято за наслідками вирішення справи в судовому порядку.

Згідно ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру стразового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими-прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування(регламентної виплати) та виплати його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик(МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування(регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком(МТСБУ); у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування(регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик(МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Суд першої інстанції вірно встановив, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» стосовно поданої позивачем ОСОБА_3 заяви щодо виплати страхового відшкодування, в порушення вище зазначених норм, будь-якого рішення не було прийнято.

Статтею 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), жодна з яких не має відношення до даної справи.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_3 просила стягнути зі страховика ПрАТ «УПСК» страхове відшкодування у сумі 200000,00грн. без вказівки, що саме входить до цієї суми, але з уточненням, що до складу цієї суми входить сума страхового відшкодування(регламентної виплати) у розмірі 115200,00грн., на яку вона має право відповідно до вимог ст. 1200 ЦК України, сума відшкодування понесена нею на поховання загиблого сина та сума відшкодування моральної шкоди(регламентної виплати) у сумі 38400,00грн.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом,-довічно.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині страхового відшкодування(регламентної виплати) суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено та не надано достатньо доказів стосовно того, що позивач ОСОБА_3 дійсно знаходилася на утриманні свого сина, який офіційно не був працевлаштований та не мав постійного та стабільного доходу.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_3 в якості доводів щодо її перебування на утриманні сина надала суду пакет документів, з яких вбачається, що ОСОБА_4 мав зобов'язання фінансового характеру, укладав договір купівлі-продажу квартири. Зазначені документи не можуть свідчити про те, що скаржник перебувала на утриманні сина.

Крім того, ОСОБА_3 надала суду свої Довідки про доходи які також не можуть свідчити про те, що вона перебувала на утриманні сина, оскільки саме з цих довідок вбачається, що ОСОБА_3 отримувала доходи, які не є меншими за прожитковий мінімум. Крім того, з наданих довідок вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в УПФУ м. Запоріжжя та отримує доходи.

Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Згідно п.27.4 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного

пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

Судом вірно встановлено, що в усіх документах на отримання ритуальних послуг замовником таких робіт та послуг та платником вказана позивач ОСОБА_3, отже, відшкодуванню витрат на поховання підлягає сума фактично понесених позивачем витрат у загальному розмірі 17136,00грн.(13525,00грн.+2611,00грн.), яка була підтверджена наданими позивачем належними та допустимими доказами та не була сплачена відповідачем у добровільному порядку після отримання заяви позивача. З моменту звернення позивача ОСОБА_3 до суду з даним позовом, відповідач також не вчинив жодних дій щодо відшкодування шкоди.

Згідно п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності з ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові(дружині), батькам(усиновлювачам), дітям(усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім»єю. Аналогічна норма закріплена в ст.27.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка також визначає, що загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2018 року у цій справі у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: