РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

за участі представників - ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

12.09.2017 ОСОБА_3 звернулась із позовною заявою до ОСОБА_4, який у ході судового розгляду уточнила та просила розірвати шлюб між сторонами та стягнути з ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі 14000 грн. на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дня винесення судового рішення і до досягнення сином повноліття.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого у сторін є спільна малолітня дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Останні три роки шлюбні відносини значно погіршились, оскільки відповідач має інтимні стосунки з іншою жінкою, періодично з нею проживає, матеріально її забезпечує. .Відповідач проживає окремо від позивача та дитини, певний час у своєї нової жінки, а певний час у своєї мами. Шлюб існує лише у формальному вигляді і на сьогоднішній день між сторонами відсутні взаєморозуміння, повага та нормальне спілкування. Спільне господарство не ведеться. Усі спроби позивача врятувати шлюб та зберегти сім'ю не призвели до бажаного результату. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, а також інтересам малолітнього сина. За таких умов, позивач вважає за необхідне звернутись з позовом про розірвання шлюбу. Малолітній син - ОСОБА_5 проживає разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її повному утриманні. Вказана квартира є особистою власністю ОСОБА_3 Між сторонами на момент пред'явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Позивач вважає, що вона у повній мірі здійснює свої права та виконує свої батьківські обов'язки щодо малолітньої сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до вимог закону, з дотриманням прав дитини, поваги до її людської гідності та з врахуванням її інтересів. Після порушення провадження сторони дійшли згоди що наш малолітній син буде проживати з мамою - ОСОБА_3 Батько, ОСОБА_4, за відсутності будь-яких перешкод спілкується з сином коли того бажає. Позивач вживає всіх можливих заходів для сприяння духовному та фізичному розвитку дитини, щоденно контролює стан успішності, постійно спілкується з вчителями, адміністрацією шкільного закладу, приймає участь в батьківських зборах, зацікавлена в гармонійному розвитку сина.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, аліменти просив стягувати з дня винесення судового рішення.

Представник відповідача ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнала, проти розірвання шлюбу заперечувала.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши представників, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, про що Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управляння юстиції в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено запис за № 484, а також видано свідоцтво про шлюб від 04.06.2007, серія НОМЕР_3. / а.с. 23/

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм СК, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право" та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Віповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, фактично шлюбних відносин тривалий час сторони, як подружжя не підтримують і їх шлюб розпався. Заходів для примирення сторони не вживають, а тому, суд приходить до висновку, що шлюб між ними, який існує лише юридично, необхідно розірвати.

Судом також встановлено, що сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1. /а.с. 8 /

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Оскільки позивач ОСОБА_3 просить суд стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 14000 гривень щомісячно, а представник відповідача не заперечувала щодо задоволення позовних вимог в цій частині, то суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини саме в такому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, наведене, на підставі ст. ст. 166, 180, 181, 182, 183, 184 Сімейного Кодексу України, керуючись статтями 12, 13, 19, 89, 141, 209 - 210, 258 - 259, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 01.06.2007 Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управляння юстиції, свідоцтво серія

НОМЕР_3, між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за актовим записом №484 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, (податковий номер: НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (податковий номер: НОМЕР_2), аліменти на утримання малолітньої дитини, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах одного місячного платежу, допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, (податковий номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (податковий номер: НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 640 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, (податковий номер: НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 840 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення через Київський районний суд міста Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя -