Дата документу 12.12.2018 Справа № 2-481/06
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 2-481/06 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/137/18 Ісаков Д.О.
Доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі :

Головуючого: Воробйової І.А.,

Суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.,

За участю секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Присяжнюка Дмитра Володимировича на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2017 року у складі судді Ісакова Д.О. у справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність державних виконавців Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою бездіяльність державних виконавців Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, посилаючись на те, що на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 2-481/2006 від 20.03.2006 року про стягнення з ОСОБА_5 на її користь борг в сумі 12 684 грн. 78 коп. нею був отриманий виконавчий лист № 2-481/2006, виданий 11.07.2006 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, який був пред`явлений до виконання в Ленінський ВДВС.

Вказує, що державному виконавцю вона повідомила місце роботи боржника ОСОБА_5 та про наявність у нього автомобіля.

Коли боржнику виповнилось 60 років, він оформив пенсію, про що нею також було повідомлено державному виконавцю.

З відповіді начальника УПФ вбачається, що ОСОБА_6 з 28.09.2008 року по 31.10.2015 року перебував на обліку в пенсійному фонді України та отримував пенсію.

Втім, рішення суду до жовтня 2013 року не виконувалось.

Спочатку виконавче провадження перебувало на виконанні у державного виконавця Персидської Т.О., потім у Шотіної К.Л.

Лише 05.02.2013 року державний виконавець Шотіна К.Л. винесла постанову про звернення стягнення на пенсію боржника.

На її звернення до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області їй було повідомлено, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на її користь коштів був пред`явлений до виконання лише 24.04.2012 року.

На запитання чому судове рішення не виконувалось з липня 2006 року відповіді вона не отримала.

Зазначає, що виконавчий лист № 2-481/2006, виданий 11.07.2006 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя був втрачений державним виконавцем, у зв`язку з чим вона вимушена була звертатись до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та повторно пред`являти його до виконання.

Вважає, що причиною невиконання судового рішення є бездіяльність державних виконавців Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати неправомірними бездіяльність державних виконавців Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області при виконанні рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 2-481/2006 від 20.03.2016 року про стягнення з ОСОБА_5 на її користь боргу в розмірі 12684,78 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2017 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність державних виконавців Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області при виконанні рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 2-481/2006 від 20.03.2006 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 12684 грн. 78 коп.

У апеляційній скарзі державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Присяжнюк Д.В. зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задовленню зщ наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України визначено, що судові рішення є обов'язковими для виконання.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

До спірних взаємовідносин має застосовуватись Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року.

За правилом ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (діючого на час виконання рішення), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до положень ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" (діючого на час виконання рішення), державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами, (стаття 17 вказаного Закону).

Відповідно ст.383 ЦПК України (в редакції закону на час вирішення спору)сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.4 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження" (діючого на час виконання рішення), рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірна бездіяльність державних виконавців Дніпровського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області стала причиною несвоєчасного виконання судового рішення, що призвело до порушення прав стягувача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 2-481/2006 від 20.03.2006 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг в розмірі 12684 грн. 78 коп.

На виконання вищевказаного рішення ОСОБА_4 отримала виконавчий лист № 2-481/2006, виданий 11.07.2006 року, який нею був пред`явлений до виконання в Ленінський ВДВС ГУЮ в Запорізькій області.

Факт перебування на виконанні в Ленінському ВДВС ЗМУЮ виконавчого листа у 2007 році підтверджується відповіддю ОП ЗМБІ на адресу Ленінського ВДВС, згідно якої право власності на об`єкти нерухомості за ОСОБА_5 не зареєстровано.

З відповіді начальника УПФ вбачається, що ОСОБА_6 з 28.09.2008 року по 31.10.2015 року перебував на обліку в пенсійному фонді України та отримував пенсію.

Оскільки виконавчий лист № 2-481/2006 був втрачений, ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, який вона отримала 16.07.2012 року та 18.07.2012 року пред`явила до виконання.

18.07.2012 року державним виконавцем Смірновою С.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам для виконання та до відома.

31.07.2012 року виконавче провадження № 33463559 було передано державному виконавцю Персидській Т.О.

17.08.2012 року державним виконавцем Персидською Т.О. зроблено запит до УПФУ у Ленінському районі, щодо наявності отримання доходів у боржника.

18.09.2012 року державним виконавцем зроблено запит до Головного управління Держкомзему у Запорізькій області.

У відповіді від 25.09.2012 року зазначено, що земельних ділянок у власності та користуванні за ОСОБА_5 не зареєстровано.

24.12.2012 року виконавче провадження № 33463559 було передано старшому державному виконавцю Шотіної К.Л.

Втім, лише 05.02.2013 року старшим державним виконавцем Шотіною К.Л. винесено постанову про звернення стягнення на пенсію, яку направлено до УПФУ у Ленінському районі м. Запоріжжя, для виконання. З пенсії ОСОБА_5 утримувались кошти, які надходили на депозитний рахунок Ленінського ВДВС. Утримані кошти перераховувались розпорядженнями державного виконавця на реквізити вказані стягувачем. Загальна сума стягнутих та перерахованих коштів за період з 04.10.2013 року по 19.12.2014 року становить - 1458,78 грн.

02.04.2014 року виконавче провадження було передано державному виконавцю Гришуновій Т.А.

Згідно інформаційної довідки від 16.04.2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо реєстрації за боржником нерухомого майна відсутні.

До відділу надійшло повідомлення УПФУ у якому зазначається, що 04.10.2014 року боржник помер.

27.08.2015 року державним виконавцем Гришуновою Т.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_5

Таким чином, державним виконавцем не надано доказів, які ним були вжиті заходи, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", для виконання рішення суду, не перевірено майновий стан боржника за місцем проживання, не зазначено відомостей про виконання виконавчого листа в період до 2012 року.

Згідно пункту 3.12. «Інструкції з організації примусового виконання рішень» (затверджено наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5) встановлено, що організацію розшуку майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби. Державної реєстраційної служби України, банків. Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Постанова № 6 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснює, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - та за її межами.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 2 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження", (діючого на час виконання рішення), державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, заявником доведено, що державними виконавцями не повністю вчинялись дії при здійсненні виконавчого провадження, а томунеправомірна бездіяльність державних виконавців Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області стала причиною несвоєчасного виконання судового рішення, що призвело до порушення прав стягувача.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідження наявних у справі доказів.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Присяжнюка Дмитра Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2017 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повної постанови 17 грудня 2018 року

Головуючий:

Судді: