Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 761/11870/15-ц

провадження № 61-7190св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича,

відповідач: ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

треті особи: приватне підприємство «Л-ДЖАСТІС»,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (далі - ПАТ «Європейський газовий банк») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемка Р. А. на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, у складі головуючого судді Рибака М. А., від 05 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., від 05 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року ПАТ «Європейський газовий банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемка Р. А. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватне підприємство «Л-ДЖАСТІС» (далі - ПП «Л-ДЖАСТІС»), ОСОБА_6, ОСОБА_7, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Позовна заява мотивована тим, що25 червня 2013 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ПП «Л-ДЖАСТІС» було укладено кредитний договір № 710-250613, до якого в подальшому укладались додаткові угоди. Згідно умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з графіком погашення з загальним лімітом 65 000 000, 00 гривень з процентною ставкою 26% річних, а за період користування кредитом з 27 червня 2013 року по 01 липня 2013 року з процентною ставкою 23,5%. Кредит був наданий позичальнику на строк до 24 червня 2014 року. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 15 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 24 919 134, 02 гривень. У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 9 серпня 2013 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 1203-090813/1, за умовами якого предметом іпотеки є нежиле приміщення (53/100 частин від місць спільного користування 375,7 кв м.), загальною площею 199,20 кв м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 25 лютого 2014 року банк та ОСОБА_4 уклали договір про розірвання договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І. Л., згідно умов якого договір іпотеки розривається, а зобов'язання сторін за договором іпотеки припиняються. На виконання своїх повноважень, передбачених частино четвертою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку видано наказ № 68 від 09 квітня 2015 року, яким визнано нікчемним договір про розірвання договору іпотеки, а 10 квітня 2015 року позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення про нікчемність договору про розірвання договору іпотеки з пропозицією погасити заборгованість за кредитним договором, що забезпечувався договором іпотеки.

З урахуванням наведеного та зважаючи на вимоги Закону України «Про іпотеку», позивач просив суд звернути стягнення на нежиле приміщення, 53/100 частин (від місць спільною користування 375,7 кв.м.), загальною площею 199,20 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки за договором іпотеки № 1203-090813/1 від 09 серпня 2013 року, укладеним між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_4, у рахунок задоволення грошових вимог ПАТ «Європейський газовий банк» за кредитним договором № 710-250613 від 25 червня 2013 року у сумі 24 919 134, 02 грн, а також встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження за початковою ціною згідно оцінки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності.

26 січня 2016 року позивач збільшив позовні вимоги та остаточно просив звернути стягнення на нежиле приміщення, що є предметом іпотеки, встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження за початковою ціною згідно оцінки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності, передати в управління ПАТ «Європейський газовий банк» нежиле приміщення, що є предметом іпотеки, зобов'язати ОСОБА_5 передати банку оригінали правовстановлюючих документів та технічну документацію, передати банку право на отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях будь-яких документів, необхідних для управління, укладення договорів найму, оренди, суборенди щодо нежилого приміщення, а також надати право банку здійснювати дії, пов'язані з управлінням, здійснювати спільне управління з будь-якими особами, передавати в наступне управління, змінювати, розривати, укладати правочини, договори, угоди оренди, суборенди, найму, піднайму, користування нежилим приміщенням, отримувати всі орендні, суборендні, будь-які інші платежі за користування нежилим приміщенням, здійснювати дії, пов'язані з управлінням нежилим приміщенням, користуватися послугами охорони, змінювати, розривати, укладати договори охорони для здійснення охорони нежилого приміщення.

05 квітня 2016 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва ПАТ «Європейський газовий банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемка Р. А. відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Судове рішення першої інстанції мотивоване тим, що підстави для визнання договору про розірвання договору іпотеки від 25 лютого 2014 року нікчемним відсутні, а тому відсутні і підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

05 жовтня 2015 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.

У жовтні 2016 року ПАТ «Європейський газовий банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемка Р. А. подано касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року.

28 грудня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

13 квітня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ «Європейський газовий банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемка Р.А. до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ПП «Л-ДЖАСТІС», ОСОБА_6, ОСОБА_7, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, звернення стягнення на предмет іпотеки та передачу його в управління призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

06 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

08 лютого 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що районний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи, дійшов неправильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 25 червня 2013 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ПП «Л-Джастіс» укладено кредитний договір № 710-250613, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з графіком погашення, з загальним лімітом 65 000 000, 00 грн, з процентною ставкою 26 % річних, а за період користування кредитом з 27 червня 2013 року по 01 липня 2013 року з процентною ставкою 23,5 %. Кредит був наданий позичальнику на строк до 24 червня 2014 року.

Станом на 15 квітня 2015 року заборгованість ПП «Л-Джастіс» перед кредитором складала 24 919 134, 02 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17 грудня 2014 року стягнуто з ПП «Л-Джастіс» на користь ПАТ «Європейський газовий банк» 16 894 332, 27 грн заборгованості по кредиту, 746 127, 78 грн заборгованості по процентах, 1 071 483, 64 грн пені за несвоєчасне повернення основної суми кредиту, 9 454, 27 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.

09 серпня 2013 року, з метою забезпечення вимог банку за кредитним договором, між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 1203-090813/І, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І. Л. за реєстровим № 1887. Предметом іпотеки є нежиле приміщення, 53/100 частин (від місць загального користування 375,7 кв.м.) загальною площею 199,20 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 6.2 договору іпотеки № 1203-090813/1 від 09 серпня 2013 року сторони передбачили, що право іпотеки, та відповідно і цей договір припиняє чинність, в тому числі, у разі його розірвання за угодою сторін, яка посвідчується нотаріально.

25 лютого 2014 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_4 укладено договір про розірвання договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І. Л.

На час укладення зазначеного договору у ПП «Л-Джастис» була відсутня заборгованість перед ПАТ «Європейський газовий банк» за кредитним договором № 710-250613 від 25 червня 2013 року.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» № 68 від 09 квітня 2015 року на підставі статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнано нікчемним договір про розірвання договору іпотеки, укладений 25 лютого 2014 року між АТ «Єврогазбанк» та ОСОБА_4

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2015 року у справі № 826/19725/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року, визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемка Р.А. за № 68 від 09 квітня 2015 року «Щодо визнання нікчемним правочину».

Відповідно до статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України, 2004 року, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Європейський газовий банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемка Р. А., суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, передбачених законом для визнання договору про розірвання договору іпотеки від 25 лютого 2014 року нікчемним. Договір іпотеки № 1203-090813/І від 09 серпня 2013 року, яким забезпечувалось виконання умов кредитного договору № 710-250613 від 25 червня 2013 року, є розірваним, а тому правовідносини за ним припинились. Також враховано, що на момент укладення договору про розірвання договору іпотеки частина третя статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» мала іншу редакцію і не передбачала таку підставу нікчемності правочину, як відмова банку від власних майнових вимог.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, доказам, наданим сторонами, які правильно оцінені судами, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Згідно з положеннями статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В обґрунтування нікчемності договору про розірвання договору іпотеки від 25 лютого 2014 року позивач посилався на пункт 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно якої правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Разом з тим, на час укладення договору про розірвання договору іпотеки від 25 лютого 2014 року Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» діяв в іншій редакції, відповідно до статті 38 якого договори, зазначені в частині другій цієї статті, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі звернення до суду уповноваженої особи Фонду державне мито не сплачується.

Частина друга вказаної статті мала наступну редакцію:

«Протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв: 1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій; 2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов; 3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів; 4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку; 5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку; 6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком».

Таким чином, редакція статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», чинна на час укладення договору про розірвання договору іпотеки, не передбачала можливості визнання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію такого договору нікчемним у зв'язку із відмовою банку від власних майнових вимог, як це передбачено статтею у редакції закону, на яку посилається позивач при зверненні з даним позовом.

Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд вірно врахував обставини, встановлені у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2015 року у справі № 826/19725/15, яка у силу положень частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, має преюдиційне значення.

Спір про визнання недійсним договору про розірвання договору іпотеки від 25 лютого 2014 року перебуває на розгляді в судах (справа № 761/13017/16-ц).

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк