Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 726/2196/15-ц

провадження № 61-14819св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2018 року у складі колегії суддів: Яремка В. В., Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначено, що 16 липня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі - ПАТ «Промінвестбанк») та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 1927, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 71 000,00 доларів США у два етапи: 30 000,00 доларів США до 20 липня 2007 року та 41 000,00 доларів США до 20 вересня 2007 року, за користування кредитом встановлена процентна ставка в розмірі 12 % річних, із кінцевим терміном повернення кредитних коштів - 14 липня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором, 17 липня 2007 року між «Промінвестбанк» та ОСОБА_4 укладений іпотечний договір із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку банку житловий будинок із належними до нього спорудами під номером 1-3, який розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 312,00 кв. м, у тому числі житловою площею 110,70 кв. м.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір про відступлення права вимоги за вищезазначеним кредитним договором, а також договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до якого позивач набув права звернення стягнення на заставлене майно.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань за укладеним кредитним договором станом на 01 червня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 22 291,01 доларів США, з яких: 18 312,00 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 3 795,89 доларів США - заборгованість за процентами та 183,12 доларів США - комісія.

Враховуючи наведене, позивач у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором просив звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з належними до нього спорудами під номером 1-3, який розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 312,00 кв. м, в тому числі житловою площею 110,70 кв. м шляхом проведення прилюдних торгів.

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати недійсним із моменту його укладення договір від 18 вересня 2008 року № 1134 про внесення змін до кредитного договору від 16 липня 2007 року № 1927, визнати недійсним пункт 3. 4 кредитного договору від 16 липня 2007 року № 1927.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 18 вересня 2008 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_5 укладений договір № 1134 про внесення змін до кредитного договору від 16 липня 2007 року № 1927, яким внесено зміни до пункту 2. 2 кредитного договору та збільшено відсоткову ставку з 12 до 15 % річних. Згоди на укладення цього договору він не надавав, також зазначає, що зазначені зміни до кредитного договору та пункт 3.4 кредитного договору є несправедливими, суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про іпотеку» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Також ще у жовтні 2015 року ОСОБА_4 поданий окремий позов до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання іпотечного договору та зобов'язання за ним припиненими з тих підстав, що внаслідок внесення змін до кредитного договору та збільшення відсоткової ставки з 12 до 15 % річних, його відповідальність як майнового поручителя збільшилася без його згоди та без внесення відповідних змін до договору іпотеки.

Враховуючи наведене, просив визнати договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 17 липня 2007 року та зобов'язання поруки та іпотеки за цим договором припиненими, зобов'язати ПАТ «Альфа-Банк» внести відповідні зміни в реєстр обтяжень нерухомого майна.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 вересня 2016 року вищезазначені цивільні справи об'єднані в одне провадження.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнаний припиненим іпотечний договір, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Промислово-інвестиційний банк» із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 17 липня 2007 року, зареєстрований приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р. Б. за № 7284, предметом якого є житловий будинок із належними до нього спорудами, який розташований по АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини за договором іпотеки припинилися з моменту укладення додаткової угоди до кредитного договору, оскільки основне зобов'язання змінене без згоди іпотекодавця та внесення відповідних змін до договору іпотеки, збільшено відсоткову ставку за кредитним договором, за виконання якого ОСОБА_4 зобов'язався.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2018 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення позову ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання договору іпотеки та зобов'язання за ним припиненими скасовано.

Позов ПАТ «Альфа-Банк до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 липня 2007 року № 1927, укладеного між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_5 у розмірі 19 881,88 доларів США, що складається із: 18 312,00 доларів США - заборгованості за тілом кредиту, 1 386,76 доларів США - заборгованості зі сплати процентів та 183,12 доларів США - комісії, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок із належними до нього спорудами № 1-3, що розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 312 кв. м., у тому числі житловою площею 110,70 кв. м, який належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданим Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 08 червня 2007 року на підставі рішення від 23 травня 2007 року № 392/9, зареєстрованого в реєстрі права власності на нерухоме майно 20 червня 2007 року за реєстраційним № 19292257, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 2 809 070,00 грн.

У позові ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання договору іпотеки та зобов'язання за ним припиненими відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення позову ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання договору іпотеки та зобов'язання за ним припиненими та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Альфа-Банк до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання договору іпотеки та зобов'язання за ним припиненими, суд апеляційної інстанції виходив із того, що законодавство не пов'язує припинення іпотеки зі зміною основного зобов'язання, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» припинення іпотеки можливо лише у зв'язку із припиненням основного зобов'язання, а не його зміною. Разом з тим, враховуючи те, що до іпотечного договору сторони не внесли відповідні зміни в частині збільшення розміру відсоткової ставки з 12 до 15 % на рік, то розмір відповідальності ОСОБА_4 як іпотекодавця залишається у розмірі, визначеному у договорі іпотеки, зокрема, у розмірі боргу, обчисленого, виходячи із відсоткової ставки 12 % річних, тобто розмір заборгованості за кредитним договором саме ОСОБА_4 станом на 01 червня 2016 року становить 19 881,88 доларів США, із яких: 18 312,00 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 1 386,76 доларів США - заборгованість зі сплати відсотків, 183,12 доларів США - комісія. При цьому апеляційний суд послався на те, що правильність наведеного розрахунку відповідач та третя особа не оспорювали.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що апеляційний суд не встановив усіх фактичних обставин справи, висновки апеляційного суду не відповідають наявним у матеріалах справи доказам, розмір заборгованості за кредитним договором є неправильним, апеляційною інстанцією прийнято до провадження апеляційну скаргу без поновлення строків на апеляційне оскарження. Суд не надав належної оцінки висновку експерта про встановлення ціни продажу об'єкта іпотеки та визначив ціну на об'єкт нерухомості разом із земельною ділянкою, яка в іпотеці не перебуває.

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 208 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі відзиву.

У травні 2018 року представник ПАТ «Альфа-Банк» подав відзив на касаційну скаргу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України (у редакції на час його ухвалення) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 16 липня 2007 рокуміж ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 1927, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 71 000,00 доларів США у два етапи: 30 000,00 доларів США до 20 липня 2007 року та 41 000,00 доларів США до 20 вересня 2007 року, за користування кредитом встановлена процентна ставка в розмірі 12 % річних, із кінцевим терміном повернення кредитних коштів - 14 липня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором, 17 липня 2007 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_4 укладений іпотечний договір з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку житловий будинок із належними до нього спорудами під номером 1-3, який розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 312,00 кв. м, у тому числі житловою площею 110,70 кв. м.

18 вересня 2008 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_5 укладений договір № 1134 про внесення змін до кредитного договору від 16 липня 2007 року № 1927, яким внесено зміни до пункту 2. 2 кредитного договору та збільшено відсоткову ставку з 12 до 15 % річних.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір про відступлення права вимоги за вищезазначеним кредитним договором, а також договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» набув права звернення стягнення на заставлене майно.

Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку».

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Тобто законодавство не пов'язує припинення іпотеки зі зміною основного зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Встановлено, що ОСОБА_5 не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яку позивач має право стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, із розрахунку суми заборгованості іпотекодавця в розмірі 19 881,88 доларів США (12 % річних).

Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання договору іпотеки та зобов'язання за ним припиненими та наявність законних підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 881,88 доларів США.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не надав належної оцінки висновку експерта про встановлення ціни продажу об'єкта іпотеки та визначив ціну на об'єкт нерухомості разом із земельною ділянкою, яка в іпотеці не перебуває, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені висновки апеляційного суду зроблені на підставі висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 22 листопада 2017 року № 25/17, в якому чітко зазначена ринкова вартість житлового будинку, переданого в іпотеку. При цьому сторони виконавчого проваджена під час здійснення виконавчих дій не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж та, що зазначена в резолютивній частині рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції прийняв до провадження апеляційну скаргу без поновлення строків на апеляційне оскарження, не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2018 року поновлено ПАТ «Альфа-Банк» строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким суд апеляційної інстанції надав належне обґрунтування, а переоцінка доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик