№ 201/1035/18
провадження 2/201/1143/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем - Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського державного аграрно-економічного університету і Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське", третя особа ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01 лютого 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідачів Дніпровського державного аграрно-економічного університету і ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське" про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів та судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що 13 червня 2016 року близько 08.55 годин ОСОБА_3, будучи працівником ДДАЕУ і керуючи автомобілем «ДЕУ Ланос», що належить цьому університету, під час руху в районі будинку 25 по вул. Ворошилова (нині С. Єфремова) в м. Дніпро порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, скоїв наїзд на рухавшийся в тому місці під керуванням ОСОБА_5 транспортний засіб "Субару Легасі", що належить позивачу, в результаті якого останньому були завдані ушкодження, позивач постраждав, йому завдана значна матеріальна шкода, стосовно цієї ДТП і ОСОБА_3 складено європротокол з визнанням вини і зараз ця вина не оспорюється. Винним у цій ДТП вказаними діями, пов'язаними з порушеннями правил дорожнього руху, є саме вказана третя особа на автомобілі відповідача. Вказаними діями, пов'язаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано матеріальну шкоду, він поніс витрати та інш.. Позивач звернувся з цим питанням до відповідачів, але фактично отримала відмову. Матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості. Вважає, що вказану шкоду повинні відшкодовувати відповідачі в повному обсязі в межах своєї відповідальності і просив стягнути вказану майнову шкоду та судові витрати, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник ДДАЕУ в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, не погодився з викладеними в цьому позові обставинами і заперечував проти задоволення цього позову, посилаючись на те, що хоча вказана ДТП і була скоєна їх працівником, але відповідальність за цю шкоду повинна нести страхова організація в межах ліміту відповідальності, тому просила в задоволенні позову до них відмовити.

Представник відповідача ПрАТ СТ "Іллічівське" в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в зверненні на адресу суду проти позовних вимог, викладених обставин і задоволення позову не заперечував, фактично просив розглянути справу за наявними матеріалами справи по закону за його відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, вказаним, на думку суду, проти позовних вимог, викладених обставин і задоволення позову не заперечував, фактично просив розглянути справу за наявними матеріалами справи по закону за його відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності цієї третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, з'ясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 13 червня 2016 року о 08.55 водій ОСОБА_3, будучи працівником ДДАЕУ, та керуючи належним цьому університету автомобілем «ДЕУ Ланос», державний номер автомобіля НОМЕР_1, рухався по вул. С.Єфремова (раніше вул. Ворошилова) та в районі будинку № 25 по вул. С.Єфремова в м. Дніпро перед здійсненням маневру не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров'ю громадян, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням свого автомобіля, заходів для своєчасного зниження швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу не прийняв, продовжив рух та скоїв наїзд, зіткнення з рухавшимся в тому місці попереду транспортним засобом «Субару Легасі», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, який (автомобіль) належить позивачу ОСОБА_1 (дружина ОСОБА_6.), скоївши ДТП.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав значні ушкодження. При цьому порушення зазначених Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому зв'язку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень позивача та пошкодження названого автомобіля.

Стосовного начебто винного в цій ДПТ - третьої особи ОСОБА_3 - учасники цієї ДТП складено, так званий, євро протокол, встановили обставини дорожньо-транспортної пригоди, винного в цій пригоді - ОСОБА_3 - та пошкодження автомобілів. Вказаний євро протокол не оскаржений, визнаний сторонами, фактично набрав законної сили, його висновки не спростовано.

За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи і пояснень представників сторін, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є третя особа ОСОБА_3. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому зв'язку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін, завданню шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України "Підстави звільнення від доказування" обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, поясненнями сторін, євро протоколом, матеріалами справи встановлено факт вчинення третьою особою, працівником відповідача на той час, на вказаному автомобілі відповідача, правопорушення відносно позивача; участь в цій ДТП приймало лише дві особа: чоловік позивача і третя особа на вказаних автомобілях, позивача фактично визнано не винним, отже винним є третя особа, встановлено факт завдання діями вказаної винної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого зв'язку між винними діями третьої особи та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність цієї третьої особи в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена.

Вказане належними доказами не спростовано, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії третьої особи, цього відповідача на своєму автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого зв'язку між винними діями, пов'язаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, третьою особою і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння вказаної ДТП застрахована не була.

На прохання позивача експертом було проведено дослідження стосовно суми завданої позивачу шкоди, ця шкода визначена і позивач звернувся до відповідачів з питанням її відшкодування, але фактично була відмова, в добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що винними діями третьої особи, на той час працівник відповідача, на автомобілі «ВАЗ 21061» позивачу дійсно було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в витратах позивача на ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого його автомобіля та інші витрати, пов'язані з цим.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків.

В судовому засіданні встановлено, що винними діями ОСОБА_3, працівника ДДАЕУ - водій гаражу університету, на автомобілі останнього позивачу було завдано матеріальної шкоди. Оскільки ОСОБА_3 на той час був працівником університету і знаходився з цією юридичною особою в трудових відносинах, керував на правових підставах автомобілем "ДЕУ Ланос", що належить вказаному університету, то відповідальність перед позивачем повинен нести за цього працівника вказаний ДДАЕУ.

В судовому засіданні встановлено, що цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована на момент завдання шкоди, про що суду надано поліс АЕ № 9450505 ПрАТ СТ "Іллічівське" зі строком дії з 25 травня 2016 року по 24 травня 2017 року.

Відповідно до ст. З Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування і цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Суду було надано позивачем висновок експертного дослідження, звіт, дослідження № 104/16А від 06 липня 2016 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля «Субару Легасі», складає 38 554 грн. 21 коп. (вартість повного відновлювального ремонту цього автомобіля згідно кошторису цього ж висновку). Вказані кошти і є фактичними витратами позивача на ремонт його пошкодженого автомобіля, про що суду надано письмові докази.

Позивач відразу звернувся до вказаного відповідача (ДДАЕУ і страхової компанії), з питанням виплати йому вказаних коштів, вказана письмова заява позивача була отримана відповідачем, але до моменту подачі позову до суду і потім жоден відповідач не виплатив позивачу відшкодування в повному обсязі. Фактично відповідач відмовився виплачувати вказане відшкодування.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже страхова компанія, в разі страхування, зобов'язана відшкодувати позивачу реальні збитки, тобто збитки, які позивач мусить зробити для відновлення свого права, а саме для відновлення пошкодженого автомобіля.

Враховуючи наведене суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача вищезазначене відшкодування - матеріальну шкоду повністю.

Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже саме відповідач - страхова компанія - зобов'язаний відшкодувати позивачу реальні збитки, тобто збитки, які позивач мусить зробити для відновлення свого права, а саме для відновлення пошкодженого автомобіля. Але не зважаючи на вказане, на вимогу позивача відповідач не виплатила позивачу вказаної належної суми, шкода залишилася не виплаченою і виплачувати її відповідач відмовляється.

Враховуючи наведене суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача вказану матеріальну шкоду повністю, крім франшизи та витрат на експертне джослідження, які потрібно стягнути з ДДАЕУ.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача частково задоволено, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з вказаного відповідача (ДДАЕУ) на користь позивача понесені ним витрати на судовий збір 704 грн. 80 коп..

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що вказаний відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача - страхової компанії) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов'язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги не визнання вказаним відповідачем позовних вимог в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське" на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 38 044 грн. 21 коп., стягнути з Дніпровського державного аграрно - економічного університету на користь ОСОБА_1: 510 грн. - франшиза за полісом страхування, 900 грн. - витрати на проведення автотоварознавчої експертизи (дослідження), а також витрати позивача на судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., а всього 2 114 грн. 80 коп., в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ДДАЕУ і ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське" про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і грошових коштів слід відмовити.

Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 22, 265, 1166, 1172, 1187, 1195 ЦК України, ст. 3, 12, 28, 29, 30, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 38 044 грн. 21 коп..

Стягнути з Дніпровського державного аграрно - економічного університету на користь ОСОБА_1: 510 грн. - франшиза за полісом страхування, 900 грн. - витрати на проведення автотоварознавчої експертизи (дослідження), а також витрати позивача на судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., а всього 2 114 грн. 80 коп..

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровського державного аграрно-економічного університету і Приватного акціонерного товариства "Страхова товариство "Іллічівське" про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і грошових коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 13 листопада 2018 року.

Суддя -