Справа №162/33/18
Номер провадження 2/162/62/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гладіч Н.І.,

за участю секретаря Будько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любешів Волинської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного 08 травня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 кредитного договору № б/н відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 5700,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач взяла на себе зобов'язання щомісячно сплачувати кредит, відсотки за його користування, комісію, а також інші витрати згідно договору. Однак у зв'язку з тим, що відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, станом на 19 грудня 2017 року виникла заборгованість на загальну суму 11909,87 гривень, яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом - 5660,67 гривень, заборгованості за пенею - 5358,48 гривень, штрафу (фіксована частина) - 500,00 гривень та штрафу (процентна складова) - 543,33 гривень. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати.

У поданому до суду представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08 травня 2007 року у повному обсязі. Вказує, що відповідач жодних платежів по рахунку з часу закінчення терміну виконання не здійснювала. У поданій 06 квітня 2018 року заяві просив застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08 травня 2007 року.

В судове засідання представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" - Ткач Яна Олегівна не з'явилась, в поданій заяві просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились. У поданому до суду ОСОБА_3 клопотанні просить розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 08 травня 2007 року. Позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 5700,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач взяла на себе зобов'язання щомісячно сплачувати кредит, відсотки за його користування, комісію, а також інші витрати згідно договору.

Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України та п.2.1.1.2.3 "Умов та правил надання банківських послуг", щодо встановлення та зміни кредитного ліміту зазначено, що при укладенні Договору Клієнт дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 "Умов та правил надання банківських послуг".

Відповідно до матеріалів справи при укладені кредитного договору відповідач була ознайомлений з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку" на що вказує її підпис. Даний факт свідчить, що між ОСОБА_1 та Банком було укладено кредитний договір.

Пунктом 2.1.1.12.2 "Умов та правил надання банківських послуг" передбачено, що у випадку непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 договору.

Пунктом 1.1.3.2.3. "Умов та правил надання банківських послуг" передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту, зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Відповідно до п.1.1.2.5 "Умов та правил надання банківських послуг" - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно п.1.1.2.6 "Умов та правил надання банківських послуг" - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.1.1.2.7 "Умов та правил надання банківських послуг".

Позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 5700,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач взяла на себе зобов'язання щомісячно сплачувати кредит, відсотки за його користування, комісію, а також інші витрати згідно договору.

Однак відповідачем не виконуються вищевказані умови кредитного договору та згідно наданого представником позивача розрахунком станом на 19 грудня 2017 року виникла заборгованість на загальну суму 11909,87 гривень, яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом - 5660,67 гривень, заборгованості за пенею - 5358,48 гривень, штрафу (фіксована частина) - 500,00 гривень та штрафу (процентна складова) - 543,33 гривень.

В силу положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у встановлений кредитним договором термін, надає право позивачу вимагати від нього вчинення цих дій у судовому порядку.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з тим позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафу.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя ст.549 ЦК України).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, постанові від 11 жовтня 2017 року №347/1910/15-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частина 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" вказує на те, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Окрім того вирішуючи питання про стягнення пені в розмірі 5358,48 грн. та 1043,33 грн. заборгованості по судовим штрафам, суд враховує положення ч.3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, які викладені у п.27 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Беручи до уваги вказане вище та враховуючи те, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості на протязі тривалого часу відповідач здійснювала погашення за взятим на себе зобов'язанням, а також те що заборгованість за кредитом відсутня, ОСОБА_1 - є пенсіонером, суд прийшов до висновку, що заборгованості за пенею в сумі 5358,48 гривень не підлягає до стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" слід стягнути судовий збір у розмірі 1762,00 гривень, сплачений позивачем при поданні позову.

Крім того, частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 178 ЦПК України зазначається, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. До відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Відповідачем та її представником не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які були зазначені у відзиві. Натомість і у відзиві і у заяві про застосування строків позовної давності зазначається, що ОСОБА_1 жодних платежів по рахунку з 09 травня 2008 року не здійснювала. Дане твердження спростовується наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором №б/н від 08 травня 2007 року.

20 липня 2018 року до Любешівського районного суду Волинської області від Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" надійшло повідомлення №Е.65.0.0.0./3-365676 від 07 липня 2018 року. В якому зазначається, що з 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" у зв'язку з чим просить по всім судовим провадженням, судовий розгляд по яким не завершено, вказувати нову назву банку.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "Про Акціонерні товариства", зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов'язаних зі зміною назви.

Належна оцінка зібраних у справі доказів вказує на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору №б/н від 08 травня 2007 року в розмірі 6704 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 5660 грн. 67 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1043,43 грн. заборгованість по судовим штрафам.

В іншій частині задоволення позовних вимог суд вважає слід відмовити.

На підставі ст.ст.509, 526, 527, 530, 534, 549, 551, 599, 616, 1049, 1054 ЦК України, ст.61 Конституції України та керуючись ст.ст.4, 10, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (, рах. № 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором №б/н від 08 травня 2007 року в розмірі 6704 (шість тисяч сімсот чотири) гривні 00 копійок, яка складається із заборгованості по процентах за користування кредитом - 5660 (п'ять тисяч шістсот шістдесят) гривень 67 копійок, заборгованості по судовим штрафам - 1043 (одна тисяча сорок три) гривні 33 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (, рах. № 3111, МФО 305299) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Головуючий: