Постанова

Іменем України

26 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 640/11121/16-ц

провадження № 61-8569св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Головне територіальне управління юстиції в Харківській області, Державна казначейська служба України,

третя особа - відділ державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа - відділ державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області (далі - ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області), про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій старшого державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області

Нагорної Н. М.

ОСОБА_4 зазначав, що на виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2011 року, він, починаючи з жовтня 2011 року, щомісячно перераховував аліменти на утримання своєї неповнолітньої дочки у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та заборгованості по сплаті аліментів не мав.

6 серпня 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Нагорною Н. М. винесено постанови про розшук майна боржника - автомобіля «ВАЗ 211010», державний номер НОМЕР_1 та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

31 жовтня 2015 року автомобіль позивача було вилучено та, за допомогою евакуатора, переміщено на спеціальний майданчик.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня

2015 року зазначені постанови державного виконавця скасовано.

Ухвалу місцевого суду було оскаржено старшим державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області в апеляційному порядку. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року апеляційну скаргу старшого державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалу місцевого суду, яка набрала законної сили, ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області не виконано, та, у зв'язку із працевлаштуванням позивача у Київському районі м. Харкова, державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Зубенко Л. С. 24 лютого 2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, направлено виконавчий лист до Київського ВДВС Харківського МУЮ із зазначенням заборгованості в розмірі 17 231,35 грн станом на 1 лютого 2016 року, яка, на переконання позивача, не відповідає дійсності.

На виконання ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року постановою державного виконавця Київського ВДВС Харківського МУЮ від 5 квітня 2016 року майно ОСОБА_4 звільнено з-під арешту.

Позивач вказує, що неправомірними діями старшого державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Нагорної Н. М. йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 7 458 грн та моральну шкоду, розмір якої він, з урахуванням уточнених позовних вимог, оцінив у 19 292 грн. У зв'язку із цим, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 6 липня 2017 року у складі судді Нев'ядомського Д. В. позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України з Головного територіального управління юстиції в Харківській області та ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області на користь ОСОБА_4: майнову шкоду у сумі 5 748,16 грн, та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, витрати на правову допомогу в сумі 1400 грн та судовий збір у сумі 580 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що факт неправомірності дій державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області встановлено ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року, який, в силу положень цивільного процесуального законодавства, доведенню не підлягає. Витрати позивача, пов'язані із вилученням його автомобіля, підтверджуються належними доказами, а саме: квитанціями та ордерами. У зв'язку із відсутністю доказів в обґрунтування заявленого позивачем розміру відшкодування за спричинені моральні страждання, судом визначено розмір відшкодування за такі моральні страждання у 5 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2017 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 6 липня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття таких дій органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним судовим рішенням, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Оскільки позивач вказаних доказів не надав, апеляційний суд не вбачав підстав для задоволення його позовних вимог.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2017 року та залишити в силі рішення Київського районного суду м. Харкова від 6 липня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотивуючи касаційну скаргу, позивач висловлює незгоду із висновком суду апеляційної інстанції, оскільки поданою ним ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року про скасування постанови державного виконавця щодо арешту майна визнано неправомірність дій державного виконавця. Зазначене, на думку заявника, є безумовною підставою для відшкодування йому шкоди.

У відзиві на касаційну скаргу Головне територіальне управління юстиції у Харківській області зазначає, що рішення апеляційного суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, та скасуванню не підлягає. У зв'язку із цим просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що 6 серпня 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Нагорною Н. М. винесено постанови про розшук, а також про накладення арешту на майно ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження.

На виконання вказаної постанови державного виконавця, 31 жовтня 2015 року, співробітники управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішній справ України в Харківській області затримали автомобіль марки «ВАЗ 2110», державний номер НОМЕР_1, який належав на праві приватної власності ОСОБА_4, та знаходився під його керуванням. Заарештований автомобіль за допомогою евакуатора було переміщено на спеціальний майданчик.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року скасовано постанови від 6 серпня 2015 року старшого державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Нагорної Н. М.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року апеляційну скаргу старшого державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Нагорної Н. М на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року, яка набрала законної сили, виконано не було.

11 січня 2016 року державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Зубенко Л. С. винесено нову постанову про арешт майна позивача та заборони його відчуження.

24 лютого 2016 року державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Зубенко Л. С. винесено постанову про завершення виконавчого провадження в зв'язку з працевлаштуванням ОСОБА_4 у Київському районі м. Харкова, та направлено виконавчий лист до Київського ВДВС Харківського МУЮ із зазначенням заборгованості в розмірі 17 231,35 грн станом на 1 лютого 2016 року.

Після надходження ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року про зняття арешту з майна до Київського ВДВС Харківського МУЮ, державним виконавцем Калугіною З. О. винесено постанову про звільнення майна ОСОБА_4 з-під арешту, на підставі чого останній отримав належне йому майно.

ОСОБА_4, посилаючись на порушення його прав незаконними діями старшого державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Нагорної Н. М. та завдання йому такими діями моральної та матеріальної шкоди, звернувся до суду з позовом про її відшкодування з Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова. Як на безумовну підставу наявності в нього права на таке відшкодування, позивач вказував на те, що факт неправомірності дій державного виконавця встановлено ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року та не потребує доказування.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень частини другої статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Частиною другою статті 87 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) також передбачено,що збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно приписів статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, окрім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності про відшкодування шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для застосування цивільно-правової відповідальності, виходячи із зазначеного та із урахуванням конкретних обставин справи, необхідним є, зокрема, встановлення у передбаченому законом порядку факту неправомірності дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди. При цьому, обов'язок довести неправомірність таких дій, так само, як і наявність шкоди та причинного зв'язку між ними, відповідно до загальних правил розподілу обов'язку доказування, покладається на позивача.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року, на яку посилається позивач, як на доказ незаконності дій з боку державного виконавця, скасовано постанови старшого державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Нагорної Н. М. про розшук та арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. При цьому підставою для скасування вказаних постанов судом визначено недодержання державним виконавцем при їх винесенні вимог статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - непроведення опису та оцінки майна боржника. Водночас, вказаним судовим рішенням дії старшого державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Нагорної Н. М. неправомірними не визнавались.

Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, суду не надав, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з його недоведеністю.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають, оскільки зводяться до необхідності здійснення судом касаційної інстанції переоцінки доказів та встановлених судами обставин, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

І.М. Фаловська