1Справа № 335/7935/18 2/335/2085/2018
30 жовтня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Соболєвої І.П., за участю секретаря судового засідання Хома Д.М., за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У липні 2018 р. позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
В позові позивач зазначила, що відповідач по справі є її онуком. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить їй та ОСОБА_4 й ОСОБА_5, які є її дітьми, на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину.
Починаючи з березня 2015 р. ОСОБА_3 в квартирі не проживає у зв'язку з переїздом на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, де він має дозвіл на постійне місце проживання (грін кард).
Посилаючись на те, що реєстрація відповідача у квартирі чинить перешкоди у здійсненні права власності, ОСОБА_2 просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності судові не надав.
Як вбачається з ухвали про відкриття провадження у справі від 18.07.2018 відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, надати суду відзив на позовну заяву.
ОСОБА_3 відзив суду не надав.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухав представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є бабусею відповідача ОСОБА_3
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить позивачці ОСОБА_2 та її дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської Ради від 17.07.2018, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 17.06.2011 року по теперішній час.
Як вбачається з наданих до матеріалів справи документів, а саме акту ОСББ «Незалежна Україна 42А» від 01.07.2018 №7, відповідач не проживає у квартирі з березня 2015 р.
Додані до матеріалів справи докази також свідчать, що 31.03.2015 ОСОБА_3 було отримано посвідку на постійне проживання в Сполучених Штатах Америки - Green card (офіційна назва United States Permanent Resident Card).
Згідно з відбитком штампу в закордонному паспорті громадянина України ОСОБА_3, 31.03.2015 ОСОБА_3 виїхав до США. Відміток про виїзд з США надана копія сторінок закордонного паспорту громадянина України ОСОБА_3 не містить.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.
Судом встановлено, що відповідач понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 відповідно до Закону від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Оскільки судом встановлено, що відповідач, який зареєстрований в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, не проживає у квартирі понад рік, що перешкоджає позивачу у здійсненні права власності своїм майном, тому суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.
За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
На підставі зазначеної норми закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Отже, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 704 грн. 80 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283, п. 1 «Перехідних положень» Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, сплачений судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Копію заочного рішення направити сторонам, які не з'явились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.
Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга або, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.П. Соболєва