Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 368/540/16-ц

провадження № 61-23730св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - Кагарлицька місцева прокуратура Київської області, в інтересах держави,

відповідачі: головне управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - реєстраційна служба Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області,

особа, яка подала касаційну скаргу, - перший заступник прокурор Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Кагарлицького районного суду Київської області, у складі судді Закаблук О. В., від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Журби С. О., Мережко М. В., Сержанюка А. С., від 02 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року Кагарлицька місцева прокуратура Київської області в інтересах держави звернулась до суду із позовом до головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - реєстраційна служба Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, про скасування наказу, державної реєстрації та повернення земельної ділянки.

Позовна заява Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави мотивована тим, що в ході перевірки дотримання вимог земельного законодавства було виявлено факт порушення закону під час передачі у власність громадянам земель резервного фонду. Наказом головного управління Держземагентства у Київській області № 10-3880/15-15-сг від 14 травня 2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 площею 2,00 га на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області та передано земельну ділянку у власність. На підставі вказаного наказу 03 червня 2015 року реєстраційною службою Кагарлицького районного управління юстиції до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку площею 2,00 га, що розташована на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1 за ОСОБА_2 Передача земельної ділянки у власність відбулася з порушенням вимог ЗК України та Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Відповідно до пункту 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08 серпня 1995 року встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Відповідно до статі 5 ЗК України, 1990 року, сільські і селищні ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місцерозташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Згідно інформації управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі 10-1011-99.2-492/16 від 24 лютого 2016 року, державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 29 листопада 1995 року, схеми поділу земель колективної власності КСП «Червоний Жовтень», викопіювання з технічної документації по передачі власникам земельних часток (паїв) земель резервного фонду, земельна ділянка площею 2,00 га, яка передана у власність відповідачу для ведення особистого селянського господарства на території Ставівської сільської ради відноситься до земель резервного фонду. Згідно листа Ставівської сільської ради № 02-42/79 від 01 березня 2016 року ОСОБА_2 не є зайнята у соціальній сфері с. Стави та не проживає на території Ставівської сільської ради. Крім того, згідно інформації Ставівської сільської ради від № 02-41/43 від 23 лютого 2016 року на території сільської ради проживають громадяни, які мають право на отримання земельних ділянок з резервного фонду, та які ще не отримували земельні ділянки у власність. З технічної документації по паюванню земель колективної власності КСП «Червоний Жовтень» вбачається, що ОСОБА_3 не входить до колишніх членів підприємства. Таким чином позивач вважає, що наказ головного управління Держземагентства у Київській області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 прийнятий всупереч вимогам діючого законодавства та з перевищенням меж компетенції.

Посилаючись на зазначені обставини, Кагарлицька місцева прокуратура Київської області просила суд визнати незаконним та скасувати наказ головного управління Держземагентства у Київській області № 10-3880/15-15-сг від 14 травня 2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 площею 2,00 га на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 22290885 від 23 червня 2015 року на земельну ділянку площею 2,00 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області для ведення особистого селянського господарства за ОСОБА_4

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року Кагарлицькій місцевій прокуратурі Київської області в інтересах держави відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не було доведено обґрунтованості його позовних вимог. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що спірна земельна ділянка була виділена з порушенням встановленої законом процедури із земель резервного фонду, у той же час, належних та допустимих доказів на підтвердження такого посилання прокурор суду не надав. Разом з цим, місцевий суд вказав про те, що заступник керівника Кагарлицької місцевої прокуратури є неналежним позивачем у цій справі. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. Звертаючись до суду з позовом, як позивач, прокурор мотивував таке звернення відсутністю відповідних повноважень у органу для звернення до суду, однак прокурором не надано суду достатніх підстав та належних доказів на підтвердження відсутності відповідних повноважень у органу, уповноваженого державою (що здійснює відповідні функції у спірних відносинах), а саме Держсільгоспінспекції, чи доказів неможливості виконання ним своїх функцій та/або відсутності повноважень для звернення до суду. Отже, прокурор не підтвердив суду у порядку, який передбачено частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва у даній цивільній справі. Крім того, прокурор повинен надати суду письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, або органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб'єкта владних повноважень на здійснення ним представництва, чого позивачем зроблено не було.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області, поданої в інтересах держави.

У березні 2017 року перший заступник прокурора Київської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області просить рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не врахували наявності факту порушення передачі у власність ОСОБА_2 земель, які відносяться до резервного фонду та не врахували положення пункту 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08 серпня 1995 року. Позивач дійсно не повідомляв Держсільгоспінспекцію про представництво у суді, оскільки прокурор діяв як самостійний позивач, враховуючи відсутність у державного органу повноважень на звернення до суду.

23 березня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року справу за позовом Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави до головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - реєстраційна служба Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, про скасування наказу, державної реєстрації та повернення земельної ділянки призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

08 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

15 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що головне управління Держгеокадастру у Київській області наказом від 29 січня 2015 року № 10-347/15-15-сг надало дозвіл ОСОБА_2 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 14 травня 2015 року № 10-3880/15-15 проект землеустрою на вказану земельну ділянку було затверджено та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного наказу 03 червня 2015 року реєстраційною службою Кагарлицького районного управління юстиції до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку площею 2,00 га, що розташована на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1 за ОСОБА_2

Встановлено, що землі, з яких було сформовано земельну ділянку ОСОБА_2, не входили до резервного фонду, що підтверджується копією витягу зі звіту за формою № 6-зем (землі по Ставівській сільській раді), довідкою за формою № 6, листом управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі Київської області від 19 квітня 2016 року № 22-1011-0.3-793/2-16 (а. с. 54-56).

Також встановлено, що передана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, не могла належати до земель резервного фонду Ставівської сільської ради, оскільки такий фонд на території Ставівської сільської ради не сформовано.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Звертаючись до суду з позовом, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 не зайнята в соціальній сфері на селі, не проживає постійно в цій місцевості та не входить до складу колишніх членів колективного сільськогосподарського підприємства, відтак передача їй спірної землі порушує встановлений Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» порядок та є з цих підстав незаконною.

Пунктом 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено установити, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

З аналізу положень пункту 7 вищевказаного Указу Президента України слідує, що дана норма встановлює переважне право визначеної категорії громадян на отримання таких земель і не містить заборони надання земель іншим громадянам.

Разом з цим, позивач не довів, що всупереч наведеної норми ОСОБА_2 отримала землю, яку мала б отримати інша особа з відповідними пільгами, права якої порушені. Досліджені судами докази свідчать, що земельна ділянка, передана ОСОБА_2, не входить до резервного фонду. Також прокурором не доведено, що інші особи, які проживають на території села, внаслідок виділення земельної ділянки ОСОБА_2 втратили можливість на одержання у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог прокурора, оскільки останній не довів наявності протиправних дій головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо виділення ОСОБА_2 земельної ділянки.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд, відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта