Справа № 344/7046/17
Провадження № 22-ц/4808/70/18
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Пнівчук О.В.

секретаря Петрів Д.Б.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора та ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на частину спільного майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_5, на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену у складі судді Островського Л.Є. 15 травня 2018 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 травня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора та ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на частину спільного майна передано на розгляд Овідіопольському районному суду Одеської області.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 посилається на незаконність ухвали суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що найдорожче майно - це житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_3 На думку апелянта, такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи. Суд дійшов зазначеного висновку без наявності в матеріалах справи будь-яких доказів про дійсну вартість спірного майна та на власний розсуд визначив, що саме вищевказаний будинок є найдорожчим.

Також апелянт вважає, що суд упереджено розглянув клопотання представника відповідача та передав справу на розгляд до того суду, який визначив представник відповідача, без урахування тієї обставини, що ухвала суду про відкриття провадження у справі в частині визначення підсудності не оскаржувалася ні відповідачем, ні його представником.

Просить ухвалу суду скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області, суд першої інстанції виходив з того, що найдорожче спірне майно - це житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_3

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 заявлено вимоги:

про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 з січня 2010 року по 10 грудня 2016 року;

про визнання майна, а саме:

- квартири АДРЕСА_1;

- земельної ділянки площею 0,1504 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2

- житлового будинку НОМЕР_3 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3

- автомобіля марки TOYOTA RAV4, 2006 року випуску, колір чорний, шасі НОМЕР_4, тип ТЗ - легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_2;

про визнання права власності на 1/2 частину вищезазначеного майна, що є спільною сумісною власністю.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 03.07.2015 року квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_6 у ТОВ «Марконі», від імені якого діяв директор ОСОБА_7, за 269 700 грн. В договорі також зазначено, що балансова вартість квартири, що є предметом цього договору, становить 244 035 грн. (а.с.46-47).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.03.2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 придбали у ОСОБА_9 відповідно 3/4 частини земельної ділянки та 1/4 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 Згідно даного договору за домовленістю сторін продаж здійснено за 410 000 грн. При цьому в п. 3 договору зазначено, що експертна грошова оцінка земельної ділянки згідно витягу із звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 07.03.2012 року становить 408 825,84 грн. (а.с.49-50).

08.08.2012 року ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_8 1/4 частину вищезазначеної земельної ділянки, продаж якої за домовленістю сторін здійснено за 61 000 грн. (а.с.53-54).

Згідно договору дарування від 07.11.2013 року, за яким ОСОБА_6 подарував ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 вартість зазначеного будинку відповідно до висновку про оціночну вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 30.10.2013 року становить 2 437 649 грн. (а.с.58).

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що майном, вартість якого є найвищою, є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_3

Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що суд дійшов такого висновку без наявності в матеріалах справи будь-яких доказів про дійсну вартість спірного майна та на власний розсуд визначив, що саме вищевказаний будинок є найдорожчим.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про те, що суд упереджено розглянув клопотання представника відповідача та передав справу на розгляд до того суду, який визначив представник відповідача, без урахування тієї обставини, що ухвала суду про відкриття провадження у справі в частині визначення підсудності не оскаржувалася ні відповідачем, ні його представником, оскільки прийняття судом рішення про задоволення заявленого стороною у справі клопотання не свідчить про упередженість суду при вирішенні заявленого клопотання.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_5, залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15 травня 2018 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: В.А. Девляшевський

О.В. Пнівчук