Справа № 684/580/18
2/684/172/2018 Р І Ш Е Н Н Я
04 жовтня 2018 року Старосинявський райсуд Хмельницької області
головуючого - судді Завадської О.П.
при секретарі Олійник Л.М.
з участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Стара Синява справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що йому на праві приватної власності на підставі Договору дарування від 09.01.2014 року належить квартира за адресою АДРЕСА_1. Право власності на дану квартиру зареєстровано за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за НОМЕР_2 від 09.01.2014 року.
Однак, в даній квартирі зареєстрований його батько. ОСОБА_2, який за вище згаданою адресою не проживає з 2003 року, тобто на протязі 15 років.
Оскільки відповідач не проживав в квартирі за адресою АДРЕСА_7 з 2003 року і не проживає по даний час, не несе будь-яких витрат на її утримання та на оплату житлово-комунальних послуг, тому позивач вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування даною квартирою і повинен бути знатий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, однак направив до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечував проти заявлених вимог та просив позов задовольнити за обставин на їх обгрунтування, оскільки самостійно не має можливості знятися з реєстраційного обліку, так як постійно проживає за кордоном.
Заслухавши пояснення позивача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 09 січня 2014 року державним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори Гоменюк О.О. за р.№ 7, набув у власність квартиру АДРЕСА_2.
В належній позивачу ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_3 окрім нього зареєстрований також відповідач ОСОБА_2 На даний час за вказаною адресою проживає лише позивач ОСОБА_1, а його батько - відповідач з 2003 року за даною адресою не проживає.
Вказані обставини підтверджуються актом, складеним 16.08.2018 року комісією в складі: заступника селищного голови Карпушина А.А., депутата селищної ради Дроздовського В.В. та сусідів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про те, що дійсно за адресою АДРЕСА_4 зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично за даною адресою не проживає близько п'ятнадцяти років.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили вказані обставини, а саме, що відповідач ОСОБА_2 заявлений позивачем час не проживає в належній позивачу вищевказаній квартирі.
Частинами 1 та 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку.
Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користується заявленою квартирою тривалий час, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратив право на користування квартирою АДРЕСА_2.
При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 13, 81, 141, 280-284, 355 ЦПК України, на підставі 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України,
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_5.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 704,80 грн. судових витрат.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, АДРЕСА_6.

Суддя _________ О. П. Завадська