Справа № 473/4320/18
УХВАЛА

"12" листопада 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі судді Лузан Л.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

В листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, часткою житлового будинку № 27 по вул. Шмідта в м. Вознесенську Миколаївської області.

Одночасно позивач подала клопотання, в якому просила звільнити її від сплати судового збору.

Розглянувши дану заяву, суд прийшов до наступного.

Так, згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , Рекомендації щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, прийнятих Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981 року, та практики Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнається необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19.06.2001 року в справі «Креуз проти Польщі»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Так, відповідно до ч. ч.1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З вищевказаних підстав, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

При цьому, особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно ст. 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Між тим, позивачем не зазначено обставин (щодо негативного впливу сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. на матеріальне положення позивача), з якими закон повязує можливість позитивного вирішення питання щодо звільнення від сплати судового збору.

При цьому, те, що позивач є пенсіонером не може бути достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору.

За таких обставин, клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 136, 260, 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В.Лузан