Справа № 212/8621/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Власенко М.Д. з участю секретаря судового засідання Косенкової А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоровя,-

встановив:

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» (далі ПрАТ «КЗГО»), про відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя, посилаючись на те, що вона працювала в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворіла на професійне захворювання. За медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання» №1401 від 01.08.2013, позивачу встановлено діагноз: Нейросенсорна приглухуватість третього ст. (зі значним зниженням слуху) Н90. Причинами виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: Умови праці машиніста крана сталефасоноливарного цеху за рівнем шуму відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості (дослідження проводились на підприємстві для атестації робочих місці за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом безпеки праці та екології в гірничорудній та металургійній промисловості в 2005 році). Шум, еквівалентний рівень звуку в дБА: 85 при гранично допустимому до 80.(п.17 Акту П-4)

Висновком МСЕК від 07.10.2013 року позивачу первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням по туговухості - безстроково.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вона втратила своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки позивача, яка позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, в неї постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя.

У зв'язку із отриманими професійними захворюваннями їй заподіяна моральна шкода, розмір оцінює в 36 820 грн., яку просила стягнути з відповідача.

13 листопада 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами.

Відповідач скористався право надання суду відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити .

07 грудня 2018 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 13.12.2018 року залишені без задоволення.

Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 з 05.11.2001 по 21.06.2005 року працювала машиністом крану сталефасоноливарного (сталеливарному) цеху ПАТ «Криворізького заводу гірничого обладнання». З 22.06.2005 року по 31.05.2008 року прибиральником виробничих приміщень.

30.01.2010 року позивачка була звільнена з підприємства у звязку із виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України ( копія трудової книжки а.с. 14-29).

Відповідно до висновку МСЕК від 07.10.2013 року позивачу первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням - безстроково ( а.с. 7-8).

09.08.2013 року відповідачем складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача ОСОБА_2, у якому зазначено обставини виникнення професійного захворювання, а саме: ОСОБА_2 працюючи в сталефасоноливарному (сталеливарному) цеху ПАТ «Криворізького заводу гірничого обладнання машиністом крана (машиністом електромостового крана), виконувала роботи з керування вантажопідйомними кранами, оснащеними різними вантажозахватними пристроями, під час виконання робіт з обслуговування виробничого процесу на дільницях сталефасоноливарного цеху, з навантаження та розвантаження, притиральні та допоміжні роботи під час ремонту плавильних печей, перевіряла правильність кріплення тросів, вантажозахватних пристроїв, регулювала гальма та дію запобіжних пристроїв. При цьому внаслідок недосконалості технології виробництва по переробці вторинних чорних металів, важких режимів експлуатації сталеплавильного устаткування підпадала під вплив підвищених параметрів виробничого шуму (а.с. 9-10), винних осіб у порушенні вимог нормативних актів не встановлено, через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів (а.с.11).

З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини,оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, а отже наявні у зв'язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку загальна вібрація перевищувала ГДР, що стали причиною профзахворювання позивача.

Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання страждає на нейросенсорну приглухуватість третього ст. (зі значним зниженням слуху) Н90.3. Причинами виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: Умови праці машиніста крана сталефасоноливарного цеху за рівнем шуму відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Шум, еквівалентний рівень звуку в дБА: 85 при гранично допустимому до 80.(п.17 Акту П-4) а.с.12

Через стан здоров`я позивачка вимушена періодично проходити чисельні медичні огляди, обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури та лікування. У зв'язку з професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв'язки позивача, яка позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання. Позивачка постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивачка постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, вона вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивачка працювала на підприємстві відповідача лише 3 роки 7 місяців 16 днів в умовах шкідливих факторів, була при прийнятті на роботу була попереджена про шкідливі умови праці, крім того встановлення лише 20% втарати працездатності без встановлення інвалідності свідчить про відсутність моральної шкоди, факт завдання якої не доведений позивачем, оскільки вказані доводи не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 20% безстроково, період роботи у відповідача на протязі 3 років 7 місяців 16 днів в умовах впливу шкідливих факторів, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 17 000 грн, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Щодо вимоги про стягнення 36 820,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 гривень.

За правилами ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на оплату послуг адвоката, крім того позовна заява не містить вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу із зазначенням розміру таких витрат, тому суд не вирішує питання про відшкодування таких витрат виходячи з принципів змагальності та диспозитивності судового процесу.

Керуючись ст.ст.153,237-1 КЗпП України,Законом України« Про охорону праці», ст.ст.4,5,13,19,76-81,89, 133,141, 258-259,263-265,279,354 ЦПКУкраїни суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоровя - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 17 000(сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на користь держави судові витрати в розмірі 704,80 грн.

В решті частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення складено та підписано без проголошення 13.12.2018 року.

Суддя М. Д. Власенко