Провадження № 22-ц/773/469/18 Категорія: 53 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів Федонюк С.Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря - Губарик К. А.,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача - Мартинюка Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Губин» про визнання незаконним наказу про звільнення в частині формулювання причини звільнення та зміну формулювання причин звільнення, за апеляційною скаргою відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Губин» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

18 жовтня 2017 року ОСОБА_5 звернулася в суд із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 16 вересня 2016 року працювала у ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» на посаді заступника головного бухгалтера по оперативному обліку відділу обліку та звітності. 15 вересня 2017 року наказом № 332-п її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Підставою для її звільнення з роботи відповідачем вказано здійснення одноразового грубого порушення трудових обов'язків, що спричинило настання та понесення шкоди товариством, яке полягало в затримці реєстрації податкових накладних, недотримання граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Однак, за виявлені порушення вона не була відповідальною, оскільки згідно наказу № 1-1/116 від 22 квітня 2015 року обов'язки по підписанню та реєстрації податкових накладних, контроль за цим, були покладені на інших осіб.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки 01 вересня 2017 року нею було подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, яка відповідачем не врахована, крім того не дотримано правил та порядку застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, передбаченого статтею 148 КЗпП України, пропущено місячний строк для застосування дисциплінарного стягнення, не надано копію наказу про звільнення та з порушенням вимог закону трудову книжку їй видали із затримкою.

Враховуючи наведене ОСОБА_5 просила суд визнати незаконним наказ про її звільнення, змінити формулювання причин звільнення з п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України на ч.1 ст.38 КЗпП України та внести відповідні зміни формулювання причини звільнення до трудової книжки і видати їй належним чином оформлену книжку. Також просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано незаконним наказ № 332-п про звільнення ОСОБА_5 від 15 вересня 2017 року з посади заступника головного бухгалтера по оперативному обліку відділу обліку та звітності ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» в частині формулювання причини звільнення та змінено формулювання причини звільнення з «звільнена згідно п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України» на «звільнена за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП України».

Зобов'язано ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» внести відповідні зміни формулювання причини звільнення до трудової книжки ОСОБА_5 та видати належним чином оформлену трудову книжку.

Також стягнуто з відповідача в користь ОСОБА_5 понесені нею судові витрати в сумі 640 грн. по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ТзОВ «Птахокомплекс «Губин», покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив скасувати це рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу № 400-п від 28 вересня 2015 року ОСОБА_5 з 28 вересня 2015 року працювала на посаді в.о. головного бухгалтера ТзОВ «Птахокомплекс «Губин». 21 грудня 2015 року ОСОБА_5 згідно наказу № 583-п була переведена на посаду головного бухгалтера. Наказом № 576-п від 16 вересня 2016 року ОСОБА_5 переведена на посаду заступника головного бухгалтера по оперативному обліку та звітності ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» (а.с.12).

Актом перевірки щодо недотримання граничних строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних від 26.06.2017 року за № 5388/03-20-12-07/31603002, складеним ГУ ДФС у Волинській області, встановлено, що за період з жовтня по грудень 2015 року, та в серпні 2016 року було порушено терміни реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» (а. с. 16-17).

На підставі наказу № 1-1/170 від 02 серпня 2017 року створена комісія по проведенню службового розслідування відносно затримки реєстрації податкових накладних/розрахунків корегування до податкових накладних.

У зв'язку із виявленими порушеннями 15 вересня 2017 року наказом про припинення трудового договору (контракту) № 332-п заступника головного бухгалтера по оперативному обліку та звітності ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» ОСОБА_5 звільнено з роботи на підставі ст.41 п.1 ч.1 КЗпП України.

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідачем ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» було визначено період коли позивач здійснила грубе порушення трудових обов'язків, а саме: з 28 вересня 2015 року по 20 грудня 2015 року під час виконання обов'язків головного бухгалтера, та з 21 грудня 2015 року по 15 вересня 2016 року, коли займала посаду заступника головного бухгалтера.

Разом з тим, згідно з наказом № 101/116 від 22 квітня 2015 року «Про призначення відповідального працівника за підпис податкових накладних» підписувати податкові накладні, що виписуються на дату виникнення податкового зобов'язання, уповноважено старшого бухгалтера ОСОБА_7, а контроль за виконанням даного наказу було покладено на заступника головного бухгалтера ОСОБА_1

Згідно з п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

За змістом указаної норми підставою для звільнення є вчинення особою разового грубого порушення трудових обов'язків, а не порушення, що триває певний час, зокрема, неналежне виконання своїх обов'язків тощо.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.22 «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4, 7, 8 ст.40, п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Обставини справи, встановлені судом, не свідчать про те, що позивач вчинила грубе порушення трудових обов'язків і що до неї міг бути застосований передбачений цією нормою закону крайній захід дисциплінарного стягнення - звільнення з роботи.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у строки та в порядку встановленими ст.ст.148-149 КЗпП України.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Таким чином, наказ про звільнення ОСОБА_5 від 15 вересня 2017 року N 332-п було винесено без урахування строків передбачених ст.148 КЗпП України, оскільки дисциплінарне стягнення у виді звільнення накладено на позивача пізніше шести місяців з дня вчинення проступку(28 вересня 2015 року по 20 грудня 2015 року, 21 грудня 2015 року по 15 вересень 2016 року).

За період роботи на посаді головного бухгалтера по оперативному обліку та звітності ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувалася.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 01 вересня 2017 року подала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

Відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Отже,відповідач повинен був звільнити позивача згідно поданої заяви за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов правильного висновку про незаконність звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Оскільки ОСОБА_5 не ставить питання про поновлення на роботі, то суд також обґрунтовано змінив формулювання причини її звільнення на ст. 38 КЗпП України за власним бажанням згідно поданої нею заяви від 01 вересня 2017 року.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що твердження суду про подання позивачем 01 вересня 2017 року заяви про звільнення з роботи за власним бажанням, яка зареєстрована за вхідним № 4 від 01.09.2017 року не підтверджене письмовими доказами та не відповідає процесуальному праву є безпідставними, оскільки відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення додана зазначена заява позивача (а.с. 86).

Доводи апеляційної скарги про те, що подані позивачем письмові докази, на підставі яких суд зробив висновки та обґрунтував оскаржуване рішення, не являються допустимими, не завірені належним чином та їхній текст не читається не заслуговують на увагу, оскільки оригінали письмових доказів, копії яких надавались позивачем до позовної заяви, знаходяться у відповідача та всупереч вимогам діючого законодавства відповідач не надав завірені копії документів на адвокатський запит представника позивача. Крім того, відповідач не спростував наявні в матеріалах справи докази іншими доказами, відповідно до яких можна прийти до протилежних висновків.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд не задовольнив його клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з відрядженням представника відповідача є безпідставними, оскільки відповідач, як юридична особа, не обмежений колом представників, які мають право представляти його інтереси в суді, тим більше із-за неявки відповідача в судове засідання 14 листопада 2017 року справа слуханням відкладалась, а також відповідач не був позбавлений можливості подати свої заперечення на позов та письмові пояснення по суті позовних вимог, будучи завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на правильність прийнятого судом рішення.

При вирішенні даної справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Губин» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді