ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/211/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2018 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріализа скаргою, підписаною ОСОБА_2, в якій скаржником вказано ОСОБА_3 на дії та рішення приватного виконавця, зазначені інші учасники процесу: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л.,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшло вказане звернення.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.60 ЦПК України: представником у суді може бути адвокат або законний представник; під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Проте, до суду надано фотокопію довіреності на ім"я фізичної особи ОСОБА_2, яка звернулася до суду, зазначивши, що вона є представником вказаної фізичної особи (як особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність), при цьому, враховуючі вищевказаний зміст вимог заяви, вважаю, що ця справа не є малозначною, зокрема, і для сторони заявника, враховуючи положення ст.19 ЦПК України, а також і ту обставину, що і сам заявник не посилається на малозначність цієї справи.

Отже, враховуючи статус вказаної особи (яка заявлена як представник скаржника) саме як звичайної фізичної особи (яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність), то діє загальне правило встановлене ч.1 ст.60 ЦПК України, про те, що представником у суді може бути адвокат або законний представник, до яких вказана фізична особа не відноситься.

Відповідно до ч.4 ст.185 ЦПК України - заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України: якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

На підставі викладеного, вважаю, що скаргу належить повернути.

Керуючись ст.ст.10, 19, 58, 60, 185 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути скаргу, підписану ОСОБА_2 в якій скаржником вказано ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя: