Справа № 180/210/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 р. м. Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої Хомченко С.І.

за участю секретаря Назаренко А.В.

за участю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Марганці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» про поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в якій згідно позовних вимог просила суд скасувати наказ в.о. директора Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» Матвєєвої Я.В. « Про звільнення за прогул без поважних причин майстра виробничого навчання ОСОБА_1С.» № 022-к/тр від 02 лютого 2018 року; поновити її на посаді майстра виробничого навчання ДПТНЗ « Марганецький професійний ліцей»; стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» на її користь середній заробіток за час виму-шеного прогулу з дати звільнення 02.02.2018 року по день ухвалення рішення у справі; стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень; визнати недійсним запис « звільнена в звязку з прогулом без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП України» у її трудовій книжці та зобовязати видати нову трудову книжку без вищевказаного запису, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі та виплати середнього заробітку за місяць.

В обґрунтування своїх вимог у позовній заяві позивач зазначає, що вона з вересня 1997 року, працювала в ДПТНЗ « Марганецький професійний ліцей», (надалі ДПТНЗ «МПЛ), майстром виробничого навчання. З 13 жовтня 2016 року її було призначено на посаду в.о. директора вищевказаного навчального закладу. З 13.12.2016 року на посаду в.о. директора була призначена ОСОБА_2, яка з перших днів свого призначення на вищевказану посаду, стала прискіплюватися до неї і повідомила її про те, що вона все рівно не буде працювати в ліцеї. 29.12.2017 року вона написала заяву про відпустку за свій рахунок на 2,3,4,5 січня 2018 року ,9,10,11,12 січня 2018 року, 15 та 16 січня 2018 року, яка була підписана керівництвом учбового закладу, оскільки її чоловік працює в АР Крим і вона поїхала до нього до м. Севастополя .

16 січня 2018 року вона повинна була приїхати із м.Севастополя до м.Марганця, однак 15 січня 2018 року їй зателефонував перевізник і повідомив її про те, що його машина на ремонті, у звязку з чим він не може здійснювати перевозку людей ( перевозка до Криму проводиться приватними перевізниками, оскільки в сторону Криму не ходять автобуси). Після чого вона попросила його знайти їй іншого перевізника, якого впродовж було знайдено, це був Нікопольський перевізник, однак відправлення його рейсу було лише 21.01.2018 року.

Цього ж дня вона по скайпу звязалася зі своїм сином ОСОБА_3 та попросила його написати та віднести до ліцею заяву про надання їй відпустки за власний рахунок терміном на три дні і пояснила причину.

16.01.2018 року її син написав заяву і відніс її до старшого майстра ОСОБА_4, яка пішла з нею до в.о. директора Матвеєвої, а потім повідомила її сина про те, що не може її підписати тому, що вона ніби-то не виходить на звязок, після чого син їй зателефонував і передав слухавку ст. майстру, якій вона все пояснила.

Через деякий час їй зателефонував син і повідомив, що йому телефонувала майстер в/н ОСОБА_5 і повідомила, що заява підписана, про це їй повідомила старший майстер ОСОБА_4 Більше їй ніхто не телефонував і не говорив, що виникли якісь проблеми.

Отже вона була впевнена в тім, що питання про надання їй відпустки за власний рахунок у ліцеї вирішено, тим більше, що вона пояснила ситуацію, яка склалася, старшому майстру і та повідомила, що заява підписана.

22.01.2018 року коли вона вийшла на роботу, то її вимусили написати пояснення. В наданих поясненнях, вона зазначила вищевикладені обставини, які були непередбаченими і зазначила про те, що це був вимушений крок, оскільки вона не мала змоги виїхати з АР Крим у звязку з поломкою машина перевізника, а перший маршрут перевізника, який їхав до України був лише 21.01.2018 року, тим більше що вона була впевнена у тім, що заяву на безоплатну відпустку їй підписали.

Впродовж вона дізналася, що того ж дня до первинної профспілкової організації Марганецького професійно-технічного училища № 68 було направлено повідомлення про надання згоди на її звільнення. На засіданні профкому вона надала пояснення, із зазначенням обставин які склалися та пояснила, що це були непередбачені обставини, крім того вона була впевнена в тім, що її заява підписана. Оскільки фізично вона не могла написати заяву про надання їй відпустки за власний рахунок так, як перебувала за межами України, то попросила це зробити за неї. Проте адміністрацію ліцею це не влаштувало. При цьому в.о. директора не відмовила їй у наданні відпустки і 16.01.2018 року розписала її заяву на інспектора з кадрів ОСОБА_6

26 січня 2018 року первинною профспілковою організацією ліцею було винесено рішення про відмову у наданні згоди на її звільнення, тим паче, що всі працівники ліцею знають про те, що в.о. директора ОСОБА_2 постійно шукає причини для її звільнення.

Наказом по ДПТНЗ «Марганецький професійний ліцей» за № 022-к/тр від 02.02.2018 року « Про звільнення за прогул без поважних причин майстра виробничого навчання ОСОБА_1С.» вона була звільнена за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що вищезазначений наказ винесений незаконно і безпідставно, причин для її звільнення немає, оскільки нею були прийняті всі можливі заходити, щоб попередити адміністрацію ліцею про обєктивні причини щодо надання їй відпустки без збереження заробітної плати, навіть заяву директор підписала і вона про це знала, що доведено доданими документами.

Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення їй не було нарахована середньомісячна заробітна плата, відповідач при поновленні її на раніше займаній посаді, зобовязаний виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу. Враховуючи , що день її звільнення 02.02.2018 року, слід стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу саме: з 02.02.2018 року по час прийняття рішення.

Крім того неправомірними діями Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей їй спричинена моральна шкода, яка полягає у порушенні гарантованого їй Конституцією України права на працю. Так дії відповідача призвели її до моральних переживань, а саме: вона втратила душевний спокій, постійно перебувала у роздратованому стані та переживала. При цьому залишилася без засобів існування, не мала змоги забезпечувати себе та сімю матеріально, сплачувати комунальні послуги, Незаконні дії привели її до втрати нормальних життєвих звязків, та вимагали додаткових зусиль для організації її життя. Незаконні дії привели її і до душевних страждань, у звязку з приниженням її честі, гідності, та ділової репутації, оскільки за весь час роботи в ліцеї вона випустила багато випускників, які працюють і живуть в місті, крім того вона зустрічається з батьками дітей, які навчаються в ліцеї, а адміністрація ліцею її принижує постійними цькуваннями та незаконними звільненнями, тому це дуже великий удар по її діловій репутації.

Крім того вона дуже переживає за те що її несправедливо звільнили, що посилило глибину її фізичних та душевних страждань, погіршило робочі здібності, позбавило можливості їх реалізації. З урахуванням всіх вищевказаних обставин, а також з урахуванням вимог розумності і справедливості, вважає, що незаконним звільненням, та постійним прискіп-ленням, з ціллю її дискримінації, відповідач повинен відшкодувати на користь моральну шкоду, яку вона оцінює в 10 000 (десятьтисяч) гривень. З урахуванням викладеного просить суд скасувати наказ № 022 - к/тр, від 02.02.2018 року Державного професійно- технічного навчального закладу підприємства « Марганецький професійний ліцей», « Про звільнення за прогул без поважних причин майстра виробничого навчання ОСОБА_7». Поновити її - ОСОБА_1, на посаді майстра виробничого навчання ДПТНЗ « Марганецький професійний ліцей», стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу підприємства «Марганецький професійний ліцей», на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.02.2018 року по час винесення рішення судом, стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу підприємства «Марганецький професійний ліцей», наїї користь, моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, визнати недійсним запис у трудовій книжці «звільнений в звязку з за прогулом без поважних причин згідно ст.40 п.4 КЗпП Україн », та зобовязати видати нову трудову книжку без вищевказаного запису, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за місяць.

У судовому засіданні позивачка підтримала свій позов, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача виконуюча обов"язки Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на наявні в матеріалах справи заперечення та те, що звільнення ОСОБА_1 було проведено згідно чинного КЗпП України та жодних порушень з боку відповідача не було. Просить у задоволенні позову відмовити.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона працює майстром виробничого навчання у ДПТНЗ «Марганецький професійний ліцей». З ОСОБА_1 вона товаришувала, між ними були робочі стосунки. Вона підтверджує той факт, що син ОСОБА_1- ОСОБА_3, приходив до ліцею і просив допомогти написати заяву. Він сам написав заяву про надання його матері ОСОБА_1 відпустки за власний рахунок терміном на 3 дні. Вона відвела його до старшого майстра ОСОБА_4 Вийшовши від якої він повідомив, що дозвіл не надали. Заяву передали до відділу кадрів.. Вона затетефононувала йому і повідомила його про те, що заяву передали до відділу кадрів ліцею.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він є сином позивачки ОСОБА_1 Його мати тимчасово перебувала в АР Крим. Йому зателефонувала його мати і попросила сходити до ліцею і написати заяву про надання безоплатної відпустки, оскіільки вона не може виїхати з Криму. Він підійшов до ОСОБА_8 щоб та допомогла написати йому заяву. Коли він написав заяву то разом із нею пішов до ст. майстра, вона представила його їй. Потім він разом зі ст. майстром пішов до в.о. директора ліцею ОСОБА_2. Оскільки останньої не було, то його попросили почекати. Пройшов деякий час, ст. майстер із ним розмовляла ,потім він зателефонував мамі і та розмовляла по телефону із ст. майстром. Йому сказали, що заява буде розглядатися, після чого він пішов. Згодом йому зателефонувала ОСОБА_8 і повідомила, що заяву підписали, і він зрозумів, що надали дозвіл.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона працює ст. майстром у ДПТНЗ «Марганецький професійний ліцей». Із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у неї нормальні стосунки За день до кінця відпустки ОСОБА_1 прийшов хлопець. Майстер ОСОБА_8 попросила допомогти йому із заявою. Вона взяла в нього заяву, він сказав, що є сином ОСОБА_1 і що його мати не може зателефонувати. Після чого зателефонував матері і та їй сказала, що не може виїхати з АР Крим і запитала, що із її заявою. Вона їй відповіла, шо такі питання вона особисто не вирішує, а заяву віднесла до приймальні директора.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона працює інспектором відділу кадрів в ліцеї. Відносини з усіма у неї суттєво робочі.17.01.2018 року надійшла заява від ОСОБА_1 і доповідна ОСОБА_4, вона також написала доповідну, бо не знала, що робити. Вона телефонувала ОСОБА_1, однак з нею не було звязку. Оскільки вони не знали, що з ОСОБА_1, то склали акт про її відсутність на робочому місці.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона працює майстром у ДПТНЗ «Марганецький професійний ліцей» і є членом профспілкового комітету ПТУ-68 МПЛ. Профспілковий комітет ПТУ-68 МПЛ не надав згоду на звільнення майстра виробничого навчання ОСОБА_1, оскільки її прогул не вплинув на роботу ліцею, шкоду її неявкою не спричинено.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він працює майстром у ДПТНЗ «Марганецький професійний ліцей» і є головою профспілки, на засіданні комісії з питання узгодження звільнення позивача були вивчені всі документи, заслухані відділ кадрів, старший майстер. На засіданні профспілкового комітету згоду на звільнення майстра виробничого навчання ОСОБА_1 надано не було, про прийняте рішення було повідомлено адміністрацію ліцею.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона бачила, як приходив ОСОБА_3, якого вона давно знає, як сина ОСОБА_1, який повідомив, що приніс від мами заяву, оскільки вона не може виїхати з АР «Крим».

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 24 вересня 1997 року працювала в ДПТНЗ « Марганецький професійний ліцей» на посадах: секретяря навчальної частини, в.о. заступника директора ПБВ, в.о. заступника директора з НВЧ, в.о. заступника директора з НВР, заступником директора з навчально-виховної роботи, заступником директора з навчально-виробничої роботи, в.о. директора ліцею та майстром виробничого навчання, що підтверджується копією трудової книжки АР № 009491,заведеної на імя Запорожець ( ОСОБА_3, ОСОБА_1) ОСОБА_12 ( а.с.12-14) та копіями наказів по Марганецькому професійному ліцею про призначення, звільнення та переведення ( а.с. 48-55).

З 13.12.2016 року в.о. директора була призначена ОСОБА_2,що підтведжується копією наказу Міністерства освіти і науки України № 647-к від 09.12.2016 року ( а.с. 123).

29.12.2017 року позивач написала заяву про відпустку за свій рахунок на 2,3,4,5 січня 2018 року ,9,10,11,12 січня 2018 року, 15 та 16 січня 2018 року, яка була підписана керівництвом учбового закладу, оскільки її чоловік працює в АР Крим і вона поїхала до нього до м. Севастополя.

Як пояснила суду позивач, 16 січня 2018 року вона повинна була приїхати із м.Севастополя до м. Марганця, однак 15 січня 2018 року їй зателефонував перевізник і повідомив її про те, що його машина на ремонті, у звязку з чим він не може здійснювати перевозку людей. Після чого вона попросила його знайти їй іншого перевізника, якого впродовж було знайдено, це був Нікопольський перевізник, однак відправлення його рейсу було лише 21.01.2018 року. В звязку з цим 16.01.2018 року син позивачки написав заяву від її імені про надання відпустки на 17,18 та 19 січня 2018 року без збереження заробітньої плати ( а.с. 15) та відніс її до ліцею, де передав старшому майстру ОСОБА_4, яка згодом повідомила про те, що не може підписати дану заяву тому, що ОСОБА_1 нібито не виходить на звязок, після чого син ОСОБА_1 зателефонував матері і передав слухавку ст. майстру ОСОБА_4, якій вона все пояснила.

Через деякий час позивачці зателефонував її син ОСОБА_3 і повідомив, що йому телефонувала майстер в/н ОСОБА_5 і повідомила, що заява підписана, про це їй повідомила старший майстер ОСОБА_4 Після цього позивачу більше ніхто не телефонував і не повідомляв, що виникли якісь проблеми.

Таким чином позивач була впевнена в тім, що питання про надання їй відпустки за власний рахунок вирішено позитивно.

Однак у судовому засіданні було встановлено, що вищезазначену заяву 16 січня 2018 року було розписано на інспектора з кадрів ОСОБА_6, а доповідну записку ст. майстра ОСОБА_4 від 16.01.2018 року на інспектора з кадрів ОСОБА_6 та юрисконсульта ОСОБА_13 з резолюцією в.о. директора ліцею ОСОБА_2 про зясування обставин за заявою, а також надання юридичного висновку з ситуації, що склалася із залученням до перевірки інспектора з кадрів ОСОБА_6, юрисконсульта ОСОБА_13, ст. майстра ОСОБА_4 та голову первинної профспілкової організації Марганецького професійно-технічного училища № 68 ОСОБА_10

В доповідних записках інспектора кадрів та ст. майстра ОСОБА_4від 17.01.2018 року розяснювалася ситуація, яка склалася та повідомлялося про те, що майстер виробничого навчання ОСОБА_1 не вийшла на роботу, на телефоні дзвінки вона не відповідала, з керівником закладу не звязувалася ( а.с.59-61). Тобто погодження на її відпустку без збереження заробітньої плати не було. На підставі зазначеного юрисконсультом ОСОБА_13 було складено юридичний висновок від 17.01.2018 року ( а.с.62).

Протягом трьох днів, а саме: 17,18 та 19 січня 2018 року відсутність майстра виробничого навчанн яТолмачової А.С. фіксувалась актами відсутності працівника на роботі за участю інспектора з кадрів ОСОБА_6, старшого майстра ОСОБА_4 та юрисконсульта ОСОБА_13 в присутності Голови первинної профспілкової організації Марганецького професійно-технічного училища № 68 ОСОБА_10 ( а.с.63-65).

22.01.2018 року коли позивач вийшла на роботу, то надала пояснення щодо своєї відсутності ( а.с. 66) в яких зазначила вищевикладені обставини, які були непередбаченими і вказала про те, що це був вимушений крок, оскільки вона не мала змоги виїхати з АР Крим у звязку з поломкою машина перевізника, а перший маршрут перевізника, який їхав до України був лише 21.01.2018 року, тому вона фізично не мала змоги подати заяву особисто, тим більше, що вона була впевнена у тім, що заяву на безоплатну відпустку їй підписали.

Того ж дня до первинної профспілкової організації Марганецького професійно-технічного училища № 68 було направлено повідомлення за № 32 від 22.01.2018 року про надання згоди на звільнення ОСОБА_1, майстра виробничого навчання, за п.4 статті 40 КЗпП України ( а.с. 16), обоснованого актами про відсутність працівника на роботі № 1 від 17.901.18р. № 2 від 18.01.18 р. № 3 від 19.01.18 р., довідними записками ст. майстра ОСОБА_4 та інспектора відділу кадрів ОСОБА_6, пояснювальною запискою ОСОБА_1 ( а.с.59-61;63--66).

26 січня 2018 року первинною профспілковою організацією Марганецького професійно-технічного училища № 68 було винесено рішення про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 ( а.с. 24), однак оскільки члени профспілкової організації ліцею не звільненні від своєї основної роботи, то засідання профкому проходило після роботи 26.01.2018 року. На засіданні профкому позивач надала пояснення, із зазначенням обставин які склалися, що вони були непередбаченими, крім того вона була впевнена в тім, що її заява підписана. Оскільки фізично вона не могла написати заяву про надання їй відпустки за власний рахунок, так як перебувала в АР Крим, то попросила це зробити за неї. Проте адміністрацію ліцею це не влаштувало, в.о. директора ОСОБА_2 16.01.2018 року розписала її заяву на інспектора з кадрів ОСОБА_6

26 січня 2018 року первинною профспілковою організацією ліцею було винесено рішення про відмову у наданні згоди на її звільнення. Згідно витягу з протоколу засідання профспілкового комітету, бралися до уваги пояснення ОСОБА_1 про неможливість виїзду з АР Крим та узгодження нею даного питання за допомогою сина.

Згідно ст. 43 КЗпП України: «Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Наказом по ДПТНЗ «Марганецький професійний ліцей» за № 022-к/тр від 02.02.2018 року « Про звільнення за прогул без поважних причин майстра виробничого навчання ОСОБА_1С.» позивач була звільнена за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України ( а.с.9-10).

Відповідно до положень п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин.

Однак, як вбачається з протоколу засідання профкому від 26 січня 2018 року, профспілковий комітет не надав згоду на звільнення позивачки, оскільки ОСОБА_1 фізично не мала змоги особисто подати заяву про продовження відпустки за власний рахунок, тому що знаходилась в АР Крим, і вважала, що вирішила це питання. Суд вважає, що рішення профкому про ненадання згоди на звільнення прийнято колегіально, із зазначенням обгрунтування, підтримано одноголосно, а тому має бути враховано судом.

У відповідності до роз"яснень, що містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року з наступними змінами та доповненнями зазначено. що відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Крім того, відповідач при застосуванні такого крайнього заходу. як звільнення, не врахував положення ч. 3 ст. 149 КЗпП України, згідно з якою при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Як видно з наказу про звільнення, відповідачем не дотримано положень ч. 3 ст. 149 КЗпПУкраїни, не враховано обставини невиходу на роботу позивачки, яка всіма засобами намагалася узгодити питання нанаддя їй безоплатної відпустки і була впевнена у позитивному вирішенні її питання керівництвом ліцею.

Таким чином, звільнення ОСОБА_14 відбулось з порушенням норм трудового законодавства, а тому наказ № 002-к/тр від 02 лютого 2018 року про її звільнення є незаконним.

Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведння на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тому суд вважає за необхідне, для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів позивача, поновити її на посаді майстра виробничого навчання Державного професійно-технічного навчального закладу "Марганецький професійний ліцей".

Відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення їй не було нарахована середньомісячна заробітна плата, відповідач при поновленні її на раніше займаній посаді, зобовязаний виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Отже, у зв"язку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Враховуючи , що день її звільнення - 02.02.2018 року по час ухвалення рішення- 05.04.2018 року, середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 місяці, що передують звільненню становить 200,36 грн., слід стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (44 робочих дні) в сумі 8815,84 грн. (200,36х44 дні =8815,84 грн.).

Крім того неправомірними діями Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях останньої, а саме: вона втратила душевний спокій, постійно перебувала у роздратованому стані та переживала, залишилася без засобів існування, втратила нормальні життєві звязкі, що вимагало додаткових зусиль для організації її життя. З урахуванням всіх вищевказаних обставин, а також з урахуванням вимог виваженості, розумності і справедливості, суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог позивача, слід відмовити оскільки суд не знаходить правових підстав для їх задоволення.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» про поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ виконуючої обовязки директора Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» № 022-к/тр від 02 лютого 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади майстра виробничого навчання за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» .

Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 8815,84 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» на користь держави судовий збір в розмірі 1762 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 4107,38 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко

Повний текст рішення виготовлено 20.04.2018 року