ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/902/18 Номер провадження 22-ц/814/315/18Головуючий у 1-й інстанції Олефір А.О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулися до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача посилаючись на те, що, між ними та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н від 26 листопада 2008 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 500,00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначають, що Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета - заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві.

Вказують, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. При цьому, ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 30 квітня 2018 року його заборгованість перед банком складає 163522,76 грн., з яких: 3537,00 грн. - заборгованість за кредитом; 146501,04 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5459,83 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 7774,89 грн. - штраф (процентна складова).

З урахуванням наведеного прохали стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач, представник якого, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що місцевим судом не було перевірено та встановлено строку дії карти, який спливає 08.16.

Зауважують, що після останнього перевипуску карти відповідач користувався кредитними коштами, а саме знімав кошти в банкоматі 26.12.2012 року в розмірі 850,00 грн.

Також, вказують, що строк дії карти встановлено до 31.08.2016 року та строк позовної давності спливає 31.08.2019 року, з позовом Банк звернувся до суду 13.05.2018 року, тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.11.2008 року ОСОБА_2 заповнив та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодився з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що він з ними ознайомлений та згодний (а.с.10).

На підставі вказаної Анкети-заяви, ОСОБА_2 отримав кредитну картку, на яку зараховано суму кредитного ліміту в розмірі 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Проте, ОСОБА_2 належним чином зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2018 року утворилася заборгованість в сумі 163522,76 грн., яка складається з:

-3537,00 грн. - заборгованість за кредитом;

-146501,04 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом;

-5459,83 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-250,00 грн. - штраф (фіксована частина);

-7774,89 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.7-9).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на час звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з вказаним позовом сплинув строк позовної давності за вимогами до ОСОБА_2., при цьому поважних причин її пропуску під час розгляду справи не встановлено.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання.

Матеріалами справи підтверджено, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому Договором, що підтверджується Анкетою-заявою відповідача про отримання кредиту.

При цьому, як убачається з Розрахунку заборгованості за Кредитним договором №б/н від 26.11.2008 року відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, порушив умови кредитного договору, та, як вбачається з наданого банком розрахунку, не здійснював погашення заборгованості у встановлені кредитним договором порядку та строки, у зв'язку з чим станом на на 30.04.2018 року утворилася заборгованість в сумі 163522,76 грн., яка складається з: 3537,00 грн. - заборгованість за кредитом; 146501,04 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5459,83 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 7774,89 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.7-9).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що позовні вимоги Банку є законними, обґрунтованими та такими, що підтверджені належними засобами доказування та не спростовані відповідачем.

Проте, 17.09.2018 року ОСОБА_2 було подано заяву про застосування до даних правовідносин строку позовної давності (а.с.65).

Частинами 1,4 ст.631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦКУ).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦКУ).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За приписом ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір №б/н між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено 26.11.2008 року, тоді ж відповідач отримав карту НОМЕР_5 з терміном дії до 06.2012 року (а.с.56).

Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви та виписки ПАТ КБ «ПриватБанк за період з 01.01.1999 року по 03.07.2018 року за кредитним договором №б/н, укладеним з ОСОБА_2, останнє погашення заборгованості по кредитній карті НОМЕР_5 особисто відповідач здійснив 20.04.2012 року через термінал самообслуговування на суму 400,00 грн., а 20.09.2015 року - банком самостійно було проведено операцію - автоматичне погашення простроченої заборгованості на суму 90,14 грн. з іншої картки відповідача.

Тобто, останнє погашення заборгованості по даній карті відповідачем було здійснено до 20.04.2012 року, строк її дій сплив в останній день червня 2012 року, при цьому, з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду звернулось лише в травні 2018 року, тобто поза межами визначеного законом трирічного строку позовної давності.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 подав суду першої інстанції заяву з проханням застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, який за загальним правом статті 257 ЦК України встановлено у три роки, при цьому Банком не вказано на жодні обставини поважності пропуску такого строку, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для відмови в позові у зв'язку з пропуском ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що місцевим судом не було перевірено та встановлено строку дії кредитної карти, який спливає 08.16, при цьому, після останнього перевипуску карти відповідач користувався кредитними коштами, а саме знімав кошти в банкоматі 26.12.2012 року у сумі 850,00 грн., колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у 2012 році ОСОБА_2 було видано Банком чотири картки: 23.05.2012 року НОМЕР_1 зі строком дії до 11//15; 03.10.2012 року НОМЕР_2 зі строком дії до 04/16; 16.11.2012 року НОМЕР_4 зі строком дії до 08/16 та 26.12.2012 року НОМЕР_3 зі строком дії до 08/16 (а.с.56).

При цьому, з аналізу наявних у матеріалах справи доказів, наданих ПАТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження заявлених позовних вимог, не можливо достеменно встановити чи було перевипущено та видано відповідачу карту (та яку саме) після закінчення строку дії основної (первинної) картки НОМЕР_5, який закінчився 06/12.

Зняття ОСОБА_2 26.12.2012 року коштів у сумі 850,00 грн. з карти НОМЕР_3 не може свідчити про переривання строку позовної давності за спірним кредитним договором, кредитний ліміт по якому було встановлено на карту НОМЕР_5, строк дії якої закінчився 06/12.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,- залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ : Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук