Справа № 341/849/18
Провадження № 22-ц/4808/235/18
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі :

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Томин О.О., Девляшевського В.А.,

секретаря Турів О.М.,

з участю представника апелянта та представників відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Галицький РЕМ, третя особа: Приватне акціонерне товариство «СТМ» про визнання дій незаконними за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «СТМ» на ухвалу Галицького районного суду від 14 серпня 2018 року під головуванням судді Юсип І.М. в м. Галич,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 13.08.2018 року звернувся до суду першої інстанції із письмовим клопотання про забезпечення позову шляхом зобов'язання ПАТ "Прикарпаттяобленерго" в особі філії Галицький РЕМ негайно відновити електропостачання квартири АДРЕСА_1

Ухвалою Галицького районного суду від 14 серпня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

З метою забезпечення позову зобов'язано ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Галицький РЕМ негайно відновити електропостачання квартири АДРЕСА_1, до повного вирішення позову по суті.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою представник Приватного акціонерного товариства «СТМ» на вищевказану ухвалу подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права.

Апелянт вказує на те, що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.01.2018 року власником квартири у АДРЕСА_1, є ПрАТ «СТМ», дата державної реєстрації 19.02.2016 року. Підставою для здійснення відповідної державної реєстрації було рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.03.2015 року.

Апелянт зазначає, що ПрАТ «СТМ» як законний власник даної квартири, вправі укладати договори постачання (користування) електричною енергією з ПАТ «Прикарпаттяобленего» користуватись усіма правами наданими споживачу електричної енергії та відповідно здійснювати господарську діяльність.

Між ПрАТ «СТМ» та ПАТ «Прикарпаттяобленерго» був укладений договір про постачання електричної енергії №210704 від 19 квітня 2016 року, а також 04 квітня 2018 року було укладено додаткову угоду до даного договору про зміни та доповнення, а саме включено до переліку об'єктів ПрАТ «СТМ», на які здійснюється постачання електричної енергії у квартиру АДРЕСА_1

Отже, постачання електроенергії квартири здійснюється на підставі договору, тому апелянт вважає, що ПрАТ «СТМ» вправі на власний розсуд вирішувати питання підключення чи відключення електроустановок до споживання електричної енергії.

Позивач, у заяві про забезпечення позову, посилався на абзац четвертий п. 7.1 1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, однак ним не було взято бо уваги того, що даний пункт правил діє у випадку, якщо має місце припинення або обмеження постачання електричної енергії споживачу за заборгованість за спожиту електричну енергію.

Апелянт вважає, що позивач не довів та не підтвердив належними доказами те, що на момент відключення електричної енергії у квартирі він був споживачем електричної енергії на підставі договору, так як він не власник квартири і не користувач. А фактичне його проживання у квартирі, не впливає на право власника електроустановки який встановлено на підставі договору постачання електричної енергії.

Апелянт зсилається на ч. 10 ст. 150 ЦПК України та вважає, що відновлення електропостачання квартири є вирішенням справи по суті, так як позовні вимоги полягають у визначенні дій ПАТ «Прикарпаттяобленерго» по відключенню квартири АДРЕСА_1 незаконними та зобов'язання забезпечити належне постачання електричною енергією.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

ОСОБА_2 на апеляційну скаргу подав відзив, в якому зазначає, що скарга є необґрунтованою. Згідно договору постачання електроенергії від 24.02.2003 року він є споживачем послуг електропостачання. Він з сім'єю на підставі договору ордеру №24 серії А від 18.03.2002 року поселився у квартирі АДРЕСА_1

Між ним як побутовим споживачем та Галицьким РЕМ було укладено Договір №6/2-14-24 про користування електричною енергією.

Даний договір ніким не розривався та не оскаржувався, однак 24.04.2018 року було отримано рекомендованого листа від Галицького РЕМ, в якому повідомлялось, що всі розрахунки за спожиту електроенергію зобов'язане проводити ПрАТ «СТМ» згідно укладеного ДПЕЕ договору.

На дану квартиру 8 лютого 2004 року було зареєстровано право власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27771844. Ордер та реєстрацію права власності на спірну квартиру ніким не скасовувались і по сьогоднішній день є дійсним.

ОСОБА_2 зазначає, що споживання електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і електропостачальником. Тому є незрозумілим як 19.04.2016 року міг бути укладений договір про постачання електроенергії №210704 між ПрАТ «СТМ» та ПАТ «Прикарпаттяобленерго».

ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та представників відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

За змістом ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, вправі вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із письмовим клопотання про забезпечення позову шляхом зобов'язання ПАТ "Прикарпаттяобленерго" в особі філії Галицький РЕМ негайно відновити електропостачання квартири АДРЕСА_1

ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем послуг електропостачання у відповідності до договору №6/2-14-24 від 24.02.2003 року. Об'єктивних відомостей про те, що він займає назване жиле приміщення протиправно, немає.

До суду першої інстанції був поданий позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Галицький РЕМ, третя особа приватне акціонерне товариство «СТМ» про визнання дій незаконними, який знаходиться на розгляді, а також те, що ухвалою суду від 04.06.2018 року забезпечено позов та зобов'язано відповідача не вчиняти жодних дій по відключенню квартири АДРЕСА_1 від електропостачання до повного вирішення позову по суті.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвала суду про забезпечення позову від 04.06.2018 року не виконана, оскільки позивача було відключено від електропостачання ще до постановлення ухвали судом. Тому позивач звернувся до суду ще із іншим клопотанням про забезпечення позову шляхом зобов'язання відповідача відновити електропостачання у його квартирі.

Апеляційним судом встановлено, що вимоги даного клопотання по своїй суті співпадають з позовними вимогами ОСОБА_2 (а.с. 1-2) щодо зобов'язання відповідача забезпечити йому належне постачання електроенергії згідно договору про користування електричною енергією №6/2-14-24. Така позовна вимога судом повинна вирішуватися по суті і є предметом доказування сторін. Забезпечення позову в такий спосіб є вирішенням судом наперед спору в цій частині по суті, що суперечить вимогам ч. 10 ст. 150 ЦПК України, відповідно до якої не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Судом першої інстанції при задоволенні клопотання про обрання саме такого способу забезпечення позову спір по суті не вирішувався.

Доводи апелянта щодо неправомірності та скасування оскаржуваної ухвали є доведеними та обґрунтованими.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено ухвалу без додержання вимог матеріального та процесуального права, тому її слід скасувати і відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України постановити нове судове рішення про відмову у задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в: Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «СТМ» задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду від 14 серпня 2018 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Галицький РЕМ, третя особа: Приватне акціонерне товариство «СТМ» про визнання дій незаконними відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин

В.А. Девляшевський