Справа № 307/595/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 листопада 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Юрочко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 07 травня 2018 року (у складі судді Бобрушка В.І.) за позовом ОСОБА_2 до Буштинської селищної ради Тячівського району про визнання права власності на спадкове майна за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у березні 2018 р.

Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що складається із житлового будинку загальною площею 46,3 кв. м, прибудови площею 63,2 кв. м, підвалу площею 22,5 кв. м, мансарду площею 62,2 кв. м, котельні площею 22,3 кв. м і вбиральні площею 1,6 кв. м по АДРЕСА_1, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1.).

На обґрунтування позовних вимог указав, що 02.11.1995 р. ОСОБА_4 подарувала своєму сину ОСОБА_3 (батько позивача) житловий будинок загальною площею 44,2 кв. м із надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить указаний будинок. Оскільки померлий заповіту не залишив, то він (позивач) є спадкоємцем цього майна за законом.

Приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф.М. відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з невідповідністю та неспівпадінням площі будинку за технічним паспортом і фактичною площею.

Вважає, що має право вимагати усунення порушень своїх прав у судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на будинок як спадкове майно.

Рішенням Тячівського районного суду від 07 травня 2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати це рішення із підстав, передбачених ст.376 ч.1 п.п.1-4 ЦПК України, та ухвалити нове про задоволення позову.Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-у спірних правовідносинах не вимагається надання суду постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (у видачі свідоцтва про право на спадщину);

-лише обраний ним спосіб захисту усуне порушення його майнових прав на спадщину за померлим батьком.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судове засідання сторони не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були належно повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів, що є вже власником спадкового майна в розумінні ст.ст. 317, 319, 1297 ЦК України та має право на судовий захист указаного майнового права на підставі ст. 392 цього Кодексу.

При цьому встановив, що згідно з договором дарування від 02.11.1995 р. ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 (батькові позивача) житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 44,2 кв. м, житловою площею 15.2 кв. м по АДРЕСА_1 і такий був зареєстрований за обдарованим.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 помер.

Рішенням Тячівського районного суду від 20.07.2017 р. позивачу було визначено додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за померлим батьком.

Як видно з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого на замовлення ОСОБА_2 (позивача) станом на 23.01.2018 р., житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 побудований у 1991 р.; загальна площа складає 153.4 кв. м, житлова 51.5 кв. м.

Згідно з листом-відповіддю приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу від 19.02.2018 р. ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з невідповідністю та неспівпадінням площі (кв.) житлового будинку по технічному паспорті, який знаходиться по АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності за померлим ОСОБА_3.(?).

Однак, постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину позивач не надав.

З матеріалів справи не вбачається, що право позивача на спадщину було оспорене чи не визнане, а також того, що позивач використав надані законодавством можливості оформлення спадкових прав і належним чином оформив своє право власності на спадкове майно.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з положеннями ст. 367 ч.1, ч.6 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Неоспореними обставинами в справі є статус позивача як спадкоємця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 за законом, відсутність інших спадкоємців, належність ОСОБА_3 на праві приватної власності житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 44.2 кв. м, житловою 15.2 кв. м, і розмір фактичної площі вказаного будинку (обєкту спадкування) станом на 23.01.2018 р.: загальна площа 153.4 кв. м, а житлова 51.5 кв.

Доводи апелянта щодо правильності обраного ним способу захисту порушеного права шляхом визнання права власності на будинок і прибудови як на спадкове майно померлого батька відповідно до ст. 16 ч.1, ч.2 п.1, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України є необґрунтованими, оскільки вказані норми матеріального права стосуються змісту права власності, здійснення права власності, непорушності права власності та захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, тобто ідеться саме про власника майна, яким позивач не є.

Згідно з вимогами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, ст. 16 ЦК України позивач має право самостійно визначати ефективний для себе спосіб захисту свого порушеного права, якщо такий спосіб захисту передбачено законом.

Право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі статтей 15, 16, 392 ЦК України.

Спірні правовідносини (визнання права власності на майно в порядку спадкування) регулюються саме ст. 392 ЦК України, згідно з якою власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачем за таким позовом є власник нерухомого майна, у володінні якого воно знаходиться та права якого оспорюються або не визнаються іншою особою, з якою власник не перебуває у зобов'язальних або інших відносинах з приводу спірного майна. Відповідачем може бути будь-яка особа, яка не визнає або оспорює право власності позивача на це майно.

Разом із тим, в изнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у передбаченому законом нотаріальному порядку.

Однак, жодної із умов, передбачених ст. 392 ЦК, зі справи не вбачається.

Метою заявленого позову є визнання права власності на житловий будинок із прибудовою, підвалом, мансардою, котельнею і вбиральнею загальною площею 153,40 кв. м, житловою 51.50 кв. м, у той час як спадковий будинок був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 загальною площею 44.2 кв. м, а житловою 15.2 кв. м., із такими надвірними спорудами: два сараї, убиральня та огорожа.

Тобто, фактично позивач просить визнати за ним у порядку спадкування право власності на реконструйоване майно шляхом ухвалення судового рішення, що не узгоджується із нормами цивільного законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та способами захисту порушеного права.

Як видно з листа приватного нотаріуса, у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено через невідповідність і неспівпадіння площі житлового будинку, що не свідчить про існування перешкод для оформлення спадкових прав у розумінні ст. 392 ЦК України.

Окрім того, як правильно зауважив суд першої інстанції, позивач не надав саму постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за законом).

Тобто, відповідний довід апеляційної скарги є також необґрунтованим.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2.Рішення Тячівського районного суду від 07 травня 2018 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 12.11.2018 р.

Судді: