ПОСТАНОВА

Іменем України

20 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 2-98/10

провадження № 22-ц/781/590/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Голованя А.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Мохни Світлани Олександрівни на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда в складі судді Іванової Н.Ю. від 25 січня 2018 року у справі за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визначення частки майна боржника, що перебуває у спільній сумісній власності, -

встановив:

У серпні 2017 року державний виконавець відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Удюшев Богдан Валерійович звернувся в суд з поданням про визначення частки майна боржника, що перебуває у спільній сумісній власності. Зазначав, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області перебуває зведене виконавче провадження до складу яких входить п'ять виконавчих документів, серед яких: виконавчий лист № 404/1618/13 від 20.05.2013 року виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості в розмірі 301 664,52 грн. та судового збору в розмірі 3016,65 грн., а всього 304 681,17 грн.; виконавчий лист № 2- 670 від 25.02.2011 року виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості в розмірі 444 709,85 грн., судового збору в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., а всього 444 529,85 грн.; виконавчий лист № 2а-98 від 07.02.2011 року виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «ВТБ Банк» 2478807,95 грн. боргу; виконавчий лист № 2/390/406/15 від 28.10.2016 року виданого Кіровоградським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_3 3682,22 грн. на користь ОСОБА_4; виконавчий лист № 2/390/406/15 від 28.10.2016 року виданого Кіровоградським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна подружжя компенсацію в розмірі ? частини вартості вкладу ОСОБА_3 в статутний капітал ТОВ «Промагропостач» - 356 042 грн. Вказав, що боржником самостійно рішення суду не виконується, тому виконавцем застосовано ряд заходів примусового виконання рішення, а також направлено ряд запитів з метою перевірки майнового стану боржника. Послався на відповідь ДФС України, згідно якої боржник не має зареєстрованих рахунків - платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває. Зазначив, що згідно інформаційної довідки за боржником зареєстровано об'єкти нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1, втім договір, на підставі якого відповідне право власності зареєстровано за боржником, скасовано на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області № 912/2365/16 від 08.08.2017 року. Відповідно до довідки Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку ОСОБА_3 відсутній серед власників, які володіють значними пакетами акцій елементів. Відповідь Управління Держпраці у Кіровоградській області повідомляє про відсутність великотонажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, підіймальні споруди, парові та водонагрівні котли, посудини, що працюють під тиском, трубопроводи та гарячої води, об'єкти нафтогазового комплексу та інші об'єкти підвищеної теки зареєстрованих за боржником. Згідно відповіді Регіонального сервісного центра України за боржником зареєстровано ряд транспортних засобів, які на підставі постанови державного виконавця від 23.09.2011 року перебувають у розшуку. Наявність договору застави щодо транспорту Lexus LX 570 ДНЗ НОМЕР_1 та транспорту Lexus GS 350, ДНЗ НОМЕР_2, а також наявність арештів на заставні транспортні засоби належні боржнику засвідчує витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Зазначив, що 09.06.2012 року боржником ОСОБА_3 зареєстровано шлюб з ОСОБА_5. При перевірці майнового стану ОСОБА_5 встановлено, що остання під час перебування у шлюбі із боржником набула у власність шляхом купівлі у ФОП ОСОБА_3 1/2 частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 та 1/2 частку земельної ділянки за вищевказаною адресою. Підстава виникнення права власності - свідоцтво про придбання нерухомого майна боржника його дружиною.

Посилаючись на те, що фактичне майно на яке можливо звернути стягнення у боржника не виявлене, однак наявне нерухоме майно, яке належить йому на праві спільної сумісної власності, просив визначити половину ? частини житлового будинку, загальною площею 116,92 кв.м., житловою - 74,01 кв., за адресою АДРЕСА_2 та половину ? частини земельної ділянки, що розташована за вказаною адресою.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 січня 2018 року у задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі державний виконавець посилається на обставини, викладені у своєму поданні, а також на те, що судом не обґрунтовано та не доведено обставини справи. Крім того, послався на те, що суд не залучив до участі у справі інших стягувачів зведеного виконавчого провадження.

Державний виконавець в судове засідання апеляційного суду не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомив. Враховуючи, що участь в судовому засіданні учасників справи не є обов'язковою, колегія суддів розглянула апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7, яка заперечила проти апеляційної скарги і підтримала рішення суду, представника ПАТ «Держощадбанку» - Безверхої І.П., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області знаходиться зведене виконавче провадження № 25009374 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_3 на загальну суму 3953440,38 грн., залишок, що підлягає стягненню становить 3874651,62 грн. /т. 3 а.с.55/.

Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 7 від 17.08.2017 року, наданого Фортечним районним у м. Кропивницькому відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Кіровоградській обл., 09.06.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, про що видано 09.06.2012 року свідоцтво, серії НОМЕР_3 /т. 3 а.с. 87-88/.

За Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 95098573 від 19.08.2017 року, 28.02.2017 року громадянка ОСОБА_5 набула на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні при продажу майна в провадженні у справі про банкрутство, зареєстрованого в реєстрі за № 88 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_4, яка розташована по АДРЕСА_2 та 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою /т. 3 а.с. 89-98/.

Свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні при продажу майна в провадженні у справі про банкрутство, видане приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Ковальовою О.О. 28.02.2017 року за реєстровим № 88 на підставі договору купівлі-продажу від 13.02.2017 року, посвідченого цим же приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 35.

Згідно п. 5.3. вказаного Договору, покупець набув 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями загальною площею 116,92 кв. м., та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0578 га., по АДРЕСА_2 за свої особисті приватні кошти у особисту приватну власність, що підтверджується нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Ковальовою О.О. 13.02.2017 року за реєстровим № 30 згодою чоловіка ОСОБА_3, з яким покупець перебуває в зареєстрованому шлюбі з 09.06.2012 року /т. 3 а.с. 113-117/.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України (в редакції 2004 року, що була чинною на час звернення виконавця з поданням та постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали) питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Крім того, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

У зв'язку із цим у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-846цс16.

Державний виконавець, стверджуючи, що придбані ОСОБА_5 1/2 частка житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями загальною площею 116,92 кв. м., та 1/2 частка земельної ділянки площею 0,0578 га., по АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя, не спростував факт придбання даного майна за особисті кошти ОСОБА_5

Враховуючи презумпцію правомірності правочину, закріплену в ст.204 ЦК України, саме на державного виконавця як на особу, яка звернулась до суду з поданням про визначення частки майна боржника, що перебуває у спільній сумісній власності, покладається обов'язок спростувати факт, що дане майно придбане за особисті кошти ОСОБА_5 Жодного доказу на спростування даного факту державний виконавець не надав.

Отже, відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення частки боржника у вказаному будинку, оскільки факту придбання спірного майна за власні кошти дружиною боржника не спростовано.

Доводи апеляційної скарги про незалучення судом до участі у справі всіх стягувачів зведеного виконавчого провадження колегія суддів вважає безпідставним, оскільки виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. З огляду на це, суд першої інстанції розглянув подання державного виконавця в межах заявлених ним вимог та із залученням вказаних ним осіб.

Крім того, згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.2 ст. 13 ЦПК України) збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому посилання в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не обґрунтовано та не доведено обставини справи, не ґрунтується на Законі.

Доводи апеляційної скарги, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Мохни Світлани Олександрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24.04.2018 року.

Головуючий:

Судді: