АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1789/17 22-ц/774/492/К/18
Іменем України
26 квітня 2018 року м. Кривий Ріг
Справа № 215/2260/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді доповідача: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,
секретар Кислиця І.В.,
сторони справи:
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»
розглянувши в порядку спрощенного позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2017 року, ухваленого суддею Поповим В.В. у м. Кривому Розі,
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»
( надалі ПАТ «ПівдГЗК»), про відшкодування моральної шкоди, у звязку з ушкодженням здоровя.
В мотивування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу працюв в період з 07.04.1986 року по 17.09.1993 рік помічником машиніста локомотива, а з17.09.1993 року по 09.07.2015 року машиністом локомотива, з 09.07.2015 року звільнений за ст. 38 КЗпП у звязку із виходом на пенсію. Шкідливі умови виробничого середовища стали причиною виникнення у нього професійних захворювань та втрати 60% працездатності. Через професійні захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання. Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 384000 грн. без утримання податків з фізичних осіб.
Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ПАТ «ПівдГЗК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неврахування судом обставин, що мають значення для справи, просить суд скасувати заочне рішення, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. В мотивування апеляційної скарги зазначає, що позивач знав про шкідливі умови праці, та свідомо продовжував працювати на таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги, компенсації та більшу заробітну плату. Також вважає, що судом першої інстанції не враховано відсутність протиправність дій відповідача, як обовязкової умови відшкодування шкоди. Розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не вмотивований та на думку апелянта, є занадто завищеним.
В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача, просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема вважає, що розмір компенсації моральної шкоди визначений судом з урахуванням тяжкості отриманого позивачем професійного захворювання, вимушених змін у його життя та фізичного болю, який відчуває позивач.
Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.
За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_1 працював на ПАТ «ПівдГЗК» у період: з 07.04.1986 року пол. 17.09.1993 року помічником машиніста локомотива (електровоза) на вивезені гірничої маси, а з 17.09.1993 року по 09.07.2015 року машиністом електровозу. 09.07.2015 року був звільнений у звязку із виходом на пенсію ( а.с.7-8).
Згідно рішення лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 25.04.2017 року ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від її загальної вібрації з церебрально-переферичним агніодистонічним синдромом , ускладненим гіпертонічною хворобою 2 ст.. За результатами виявлення у позивача ОСОБА_1 професійного захворювання проведено розслідування, за наслідками якого складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 13 березня 2017 року (а.с.9-10).
Відповідно до п.17 зазначеного Акту, причиною виникнення професійних захворювань позивача, послужила праця позивача машиністом електровозу служби рухомого складу УЗТ з 07.04.1986 року по 17.09.1993 року, а також з 17.09.1993 року по 09.07.2015 року та внаслідок недосконалості робочого місця він підпадав під вплив вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники. Причина виникнення професійного захворювання еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний 4-5 дБ та на 3 Дб по ДСН 3.3.6.039-99 ( а.с.9-10).
Згідно п.19 даного Акту, осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи не встановлено, через тривалу роботу ОСОБА_1 на виробництві продовж 29 років, де змінилися керівники структурних підрозділів. ( а.с.10)
Згідно довідки огляду МСЕК серії 12ААА № 044815 від 25.04.2017р. ОСОБА_1 при первинному огляді встановлена стійка втрата працездатності в розмірі 60% безстроково (а.с.12).
На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у звязку з отриманим професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її заподіяно.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
У звязку із викладеним, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «ПівдГЗК», про відсутність правової підстави для відшкодування позивачу шкоди у звязку із професійним захворюванням такими, що не відповідають законодавству.
Як видно з Акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання від 2 березня 2017 року, встановлено що позивач виконував роботи повязані з впливом вібрації, важкої праці, рівень якої перевищував гранично допустимі показники, з значним фізичним навантаженням (а.с.9-10)
Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги ПАТ «ПівдГЗК», про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обовязок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця.
Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя професійним захворюванням ОСОБА_1 повязано з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з квітня 2017 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».
Також, спростовуються й доводи відповідача ПАТ «ПівдГЗК», щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у звязку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, відчуває фізичний біль у суглобах, що позбавляє нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.
Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.
Судом врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.
Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, період роботи на підприємстві ПАТ «ПівдГЗК» більше 29 років, відсоток втрати професійної працездатності 60%, вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності. Здоровя та життя людини є найвищою цінністю людини.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України колегія суддів,
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», залишити без задоволення.
Заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту.

Повний текст судового рішення складений 26 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: