Провадження № 2/263/2675/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Дзигім К.С., за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивачка адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та зняття відповідача з реєстраційного обліку з тих підстав, що її син - відповідач по справі ОСОБА_3 зареєстрований у вищевказаній належній їй квартирі, однак з серпня 2014 року в квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, речей відповідача в квартирі не має. Відповідач у добровільному порядку з реєстрації у вказаній квартирі не знімається, у звязку з чим позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивачка та її представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних у позові, просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, допитані в судовому засіданні пояснили, що сімю позивачки знають тривалий час. Їм відомо, що відповідач по справі ОСОБА_3 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, однак не проживає за вищевказаною адресою з 2014 року, речей відповідача у спірній квартирі не має, його теперішнє місце проживання та перебування їм не відоме.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 282 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Вислухавши позивачку та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності № 412 від 27.06.2002 року (1/2 частина) /а.с. 10/ та договору дарування від 09.08.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9/1175 (1/2 частина) /а.с. 11/.

Відповідно до інформації Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 03-12-10312 від 09.10.2018 року /а.с. 23/ та довідки б/н, виданої ОСББ «Салют-17» /а.с. 17/ у належній позивачці квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований її син ОСОБА_3

З акту від 11.09.2018 року, складеного ОСББ «Салют-17» /а.с. 16/ вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, однак з серпня 2014 року за вищевказаною адресою не проживає.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, суд вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, оскільки понад один рік там не проживає, без поважних причин.

Розглядаючи вимоги позивачки про зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, то суд виходить з наступного.

Згідно з абз. 2 ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналіз вказаної норми закону «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» дає підстави вважати, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення, що набрало законної сили, а не судом.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання відповідача не належить до компетенції суду, а тому суд вважає за необхідне в цій частині позову відмовити, за необґрунтованістю.

На підставі ст. 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 80, 81, 206, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.Г. Шатілова