Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 761/13137/16-ц

провадження № 61-5506св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Шебуєвої В. А., Оніщука М. І.,

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») про відшкодування майнової та моральної шкоди. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що на депозитних рахунках, які були відкриті на його ім'я у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), були розміщені грошові кошти за договорами банківського рахунка. У зв'язку із введенням тимчасової адміністрації у банківській установі Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) було розпочато процедуру виплати вкладникам гарантованої суми у розмірі 200 тис. грн через установи чотирьох банків, в тому числі - ПАТ «Ощадбанк». У період з 31 травня по 22 жовтня 2015 року він перебував за межами України - в Соціалістичній республіці В'єтнам, а тому оформив на ОСОБА_2 довіреність, якою уповноважив дану особу отримати через Фонд належні йому грошові кошти. ПАТ «Ощадбанк» відмовив його довірителю виплатити гарантовану суму. 18 лютого 2016 року він особисто звернувся до відповідача з письмовою заявою про виплату вкладу, однак отримав відмову, мотивовану тим, що 31 серпня 2015 року вже була проведена операція з виплати коштів вкладнику в розмірі 200 тис. грн. Особа, яка звернулася за отриманням цих коштів, пред'явила паспорт на його ім'я, працівник банку ідентифікувала вказану особу, зауважень до документів не виникло. Даний переказ коштів невідомій особі є помилковим, а тому відповідач зобов'язаний їх йому повернути. Внаслідок протиправних дій банку йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у погіршенні стану здоров'я у зв'язку з постійними переживаннями. Через відсутність коштів його сім'я опинилася у скрутному матеріальному становищі. Враховуючи викладене, просив стягнути з ПАТ «Ощадбанк» на його користь грошові кошти у розмірі 200 тис. грн, а також - 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року у складі судді Притули Н. Г. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не було надано доказів на підтвердження порушення працівником ПАТ «Ощадбанк» вимог Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, відсутні докази вини такого працівника у помилковому переказі коштів.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 200 тис. грн, а також - 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди і 5 357 грн 73 коп. судового збору. В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність порушень працівником ПАТ «Ощадбанк» при ідентифікації особи, яка звернулася за виплатою вкладу, оскільки не врахував положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах. Працівник банку під час здійснення операцій за депозитним рахунком за зразок мав використати підпис, зазначений у договорі банківського вкладу. У заяві на перерахування коштів та заяві про видачу готівки підпис особи, яка звернулася до банку, значно відрізнявся від підпису позивача в укладених договорах банківських вкладів. Оскільки права позивача були порушені, то наявні також підстави для відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 тис. грн.

16 грудня 2016 року ПАТ «Ощадбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом помилково застосовано до спірних правовідносин Інструкцію про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах. Позивачем не відкривалисярахунки в ПАТ «Ощадбанк», а кошти були перераховані Фондом за системою СТП «Швидка копійка». Договори банківських вкладів, які були укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», до ПАТ «Ощадбанк» не передавалися, а тому банк не мав можливості порівняти підписи позивача,які містилися у цих договорах, із підписами у заяві на перерахування коштів та заяві про видачу готівки. Будь-яких неправомірних дій відносно позивача працівниками банку вчинено не було.

26 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження у цій справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 лютого 2018 року справу № 761/13137/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді позивач не подав відзив на касаційну скаргу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1066 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом (стаття 1074 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Судами встановлено, що між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 були укладені договори банківського рахунка, а саме: договір від 29 серпня 2012 року № 005-28515-290812 з випуском платіжної карти; договір від 27 лютого 2013 року № 005-28517-270213 (у національній та іноземній валюті); договір від 18 лютого 2015 року № 8200 (у доларах США). На вказані рахунки позивачем були внесені кошти.

03 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних Фондом запроваджено тимчасову адміністрацію і розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. Тимчасову адміністрацію запроваджено на строк 6 місяців з 03 березня до 02 вересня 2015 року включно.

З 11 червня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» розпочало виплату коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 03 березня 2015 року включно та за договорами банківського рахунка (поточні та карткові рахунки). Виплата коштів здійснювалася через установи чотирьох банків, зокрема у місті Києві - через ПАТ «Ощадбанк».

18 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Ощадбанк» із заявою про виплату йому як кредитору ПАТ «Дельта Банк» 200 тис. грн.

Листом від 18 березня 2016 року № 71-01/232 ПАТ «Ощадбанк» повідомило, що 31 серпня 2015 року банк вже здійснив виплату 200 тис. грн вкладнику ПАТ «Дельта банк», який пред'явив паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків на ім'я ОСОБА_1, працівник банку ідентифікувала вказану особу, зауважень до документів не було.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок неправомірних дій працівника банку йому спричинена майнова шкода у розмірі 200 тис. грн, оскільки всупереч вимогам законодавства ці кошти були видані невідомій особі.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що працівник банку під час видачі вкладу діяла відповідно до вимог законодавства.

Згідно з пунктом 1 розділу VПоложення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду 09 серпня 2012 року № 14, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення), після одержання Загального Реєстру (Реєстру переказів) та коштів від Фонду банк-агент відповідно до умов договору, укладеного з Фондом, починає виплати гарантованих сум відшкодувань.

Пунктом 2 розділу VПоложенняпередбачено, що при проведенні виплат відшкодувань уповноважений працівник банку-агента повинен здійснити: ідентифікацію особи, яка звернулася за отриманням відшкодування; звірку реквізитів документів особи, яка звернулася за отриманням відшкодування, із реквізитами у Загальному Реєстрі (Реєстрі переказів) відповідно до вимог розділу VІ цього Положення; за умови позитивного результату звірки здійснити виплату коштів, вказавши у касовому документі реквізити отримувача та підставу для виплати відшкодування іншій особі (за потреби).

Вкладник або його представник, який звертається за отриманням гарантованої суми відшкодування, пред'являє відповідальному працівнику банку-агента свій паспорт або інший документ, що посвідчує особу. Фізичні особи - резиденти додатково пред'являють реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспорт, у якому контролюючими органами зроблено відмітку про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта (пункт 2 розділу VІПоложення).

Згідно з пунктом 5 розділу VІПоложення результат перевірки даних особи, яка звернулася за отриманням відшкодування до Фонду (банку-агента), встановлюється після перевірки кожного окремого елемента інформації про особу. Такими елементами є: прізвище, ім'я, по батькові; реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); серія та номер паспортного документа (за наявності); дата видачі паспортного документа; найменування або код органу, яким виданий паспортний документ.

Результат вважається позитивним у таких випадках: за умови повної відповідності даних Загального Реєстру/Реєстру переказів/Переліку та документів, наданих заявником; у разі підтвердження факту зміни прізвища, імені, по батькові та даних паспортного документа вкладника відповідними документами, виданими уповноваженими органами державної влади, засвідченими у встановленому законодавством порядку; якщо у Загальному реєстрі/Реєстрі переказів/Переліку значення поля «Реєстраційний номер платника податків» становить «НОМЕР_1», а вкладник надає документ з інформацією про реєстраційний номер облікової картки платника податків (пункт 6 розділу VІПоложення).

При розгляді справи судами не встановлено порушення працівниками банку при ідентифікації особи, якій були виплачені грошові кошти.

Поряд з цим, відповідно до частини першої статті 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України.

Згідно з частиною першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частиною другою статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Установлено, що при зверненні до ПАТ «Ощадбанк» особа, якій була здійснена виплата грошових коштів у сумі 200 тис. грн, надала паспорт на ім'я ОСОБА_1, за яким працівник банку його ідентифікувала.

Разом з тим, позивачем надано паспорт, який має тотожні серію, номер, дату видачі, місце реєстрації особи. Різниця між вказаними паспортами полягає у наявних фотокартках різних осіб.

Факт виплати банком коштів, що належать ОСОБА_1, іншій особі, підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно з яким 31 серпня 2015 року невстановлена особа, використовуючи підроблений паспорт громадянина України на ім'я вкладника ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_1, заволоділа належними йому коштами у розмірі 200 тис. грн.

Висновком експерта від 11 жовтня 2016 року № 086-09-16 встановлено, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1, який був пред'явлений до банку, державним підприємством «Поліграфічний комбінат «Україна» не виготовлявся і є підробленим.

Оскільки виплата гарантованої суми коштів відповідачем була здійснена іншій особі, ПАТ «Ощадбанк» не виконав свого установленого законом обов'язку здійснити таку виплату вкладнику, а тому несе відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань як банк-агент Фонду, незважаючи на відсутність вини його працівників.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача та користь позивача 200 тис. грн, відшкодування яких гарантоване Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Помилкове посилання апеляційного суду на положення Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, не вплинуло на правильність його висновків по суті вирішеного спору в цій частині.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновком апеляційного суду про стягнення на користь позивача гарантованої суми відшкодування коштів за його вкладами, який відповідає одному з основних завдань цивільного судочинства, закріпленому статтею 1 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якою завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Аналогічне положення міститься у статті 2 чинного ЦПК України, згідно з частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимога ОСОБА_1 про стягнення на його користь 200 тис. грн. на відшкодування коштів за його вкладами у банку є ефективним способом захисту його порушеного права, який не суперечить вищенаведеним положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Оскаржуване рішення апеляційного суду в означеній частині відповідає вимогам закону і є справедливим по суті, тому воно не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Поряд з цим, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в позові з огляду на таке.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з невиплатою банком-агентом гарантованих сум відшкодування, а відтак висновок суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування цієї шкоди є помилковим.

Також не може бути залишене в силі в частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди рішення суду першої інстанції, оскільки всупереч вимогам статей 213-215 ЦПК України 2004 року цей суд не навів у рішенні обґрунтування своїх висновків в означеній частині.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені апеляційним судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то необхідно перерозподілити судові витрати.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в частині вимоги майнового характеру в розмірі 2 тис. грн (1 % від 200 тис. грн) та за подання апеляційної скарги в розмірі 2 200 грн (110 % від 2 тис. грн), а всього - 4 200 грн., у зв'язку з чим рішення апеляційного суду в частині розподілу судових витрат слід відповідно змінити.

Сплачений відповідачем судовий збір за подання касаційної скарги в частині вирішення позовної вимоги немайнового характеру в розмірі 661 грн 44 коп. (120 % від 551 грн 20 коп.) підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк».

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції було зупинено ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року, у зв'язку із закінченням касаційного провадження у справі необхідно поновити виконання цього рішення в незміненій Верховним Судом частині.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року в частині вирішення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 4 200 (чотири тисячі двісті) грн судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

В решті рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 661 (шістсот шістдесят одну) грн 44 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року в незміненій Верховним Судом частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак