Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 320/2617/17 Головуючий у 1 інстанції: Редько О.В.
провадження № 22-ц/778/1291/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі Ващенко З.С.

за участі відповідача ОСОБА_3 та її представника - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи - Мелітопольська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Рій Катерина Юріївна про визнання договору дарування недійсним та скасування реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з зустрічною позовною заявою про накладення стягнення на спадкове майно, що залишилося після смерті спадкодавця.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2016 року вказану позовну заяву ОСОБА_5 об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 46 ).

10 квітня 2017 року від ОСОБА_3 надійшла заява про залишення її позовної заяви без розгляду, тому ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.04.2017р. її позовну заяву залишено без розгляду, а розгляд цивільної справи за позовними вимогами ОСОБА_5 про накладення стягнення на спадкове майно для погашення боргу спадкодавця продовжено (т. 1 а.с. 89-90).

10 квітня 2017р. ОСОБА_5 подав уточнену позовну заяву, у якій збільшив позовні вимоги, додавши вимоги про визнання договору дарування № 253 від 06.04.2017р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, квартири АДРЕСА_1 недійсним та скасування реєстрації права власності на цю квартиру за ОСОБА_6

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2017р. були роз»єднані у самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6, третя особа - Мелітопольська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Рей Ю.М. про визнання правочину недійсним та позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про накладення стягнення на спадкове майно ( Т. а.с. 92-93).

Свій позов про визнання недійсним договору дарування позивач обґрунтовує наступними обставинами: між ним та ОСОБА_10 було укладено договір позики від 10.10.2014р., згідно умов якого останній отримав від нього в позику 10 000 доларів США під 10% в місяць від суми позики за користування грошовими коштами. Грошові кошти за умовами договору позики боржник повинен був повернути до 18.01.2015 року. На виконання договору позики від 10.10.2014 року між ним та ОСОБА_10 в той же день було складено акт № 1 приймання-передачі, згідно з яким ОСОБА_10 підтвердив прийняття ним позики у повному об'ємі. З метою забезпечення повернення коштів ОСОБА_10 надав йому нотаріально завірену генеральну довіреність на розпорядження квартирою АДРЕСА_1, що перебувала у власності позичальника, та документи на зазначену квартиру, а також договори на грошові кошти, що зберігаються на депозитних рахунках в АТ «Ощадбанк» (ОПЧ ТВБВ №10007/092-ЗОУ АТ «Ощадбанк»): в гривні (UАН) № рахунку НОМЕР_1 (договір вкладу для фізичної особи № 7654307) та в доларах США (USD) № рахунку НОМЕР_2 (договір вкладу для фізичної особи № 7654807), які останній прийняв у якості спадщини після померлої матері.

У встановлений договором строк ОСОБА_10 не повернув кошти та не заперечував проти продажу його квартири з метою повернення коштів за договором позики, оскільки мав інше житлове приміщення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_10 являється відповідачка по справі - ОСОБА_3.

12.02.2016р., у встановлений законодавством шестимісячний строк, він звернувся до Мелітопольської державної нотаріальної контори з письмовою вимогою до спадкоємців померлого ОСОБА_10 про повернення суми боргу за договором позики від 10.10.2014р., а 12.08.2016р. особисто направив поштою вимогу відповідачці про повернення боргу спадкодавця. 19.08.2016р. вищевказана письмова вимога отримана відповідачем ОСОБА_3, але не виконана, попри те, що їй було достовірно відомо про існування боргу, оскільки під час прийняття спадщини шляхом подання заяви до державного нотаріусу 09.06.2016р. ОСОБА_3 підтвердила, що їй роз'яснено зміст ст.ст. 1218, 1268, 1273 ЦК України, та вона особисто завірила, що приймає спадщину з усіма правами та обов'язками, питання щодо оспорювання боргу не ставила.

06.04.2017р. ОСОБА_3, достовірно знаючи про існування боргу та судового спору з приводу квартири АДРЕСА_1, отримавши в цей же день свідоцтво про право на спадщину, подарувала цю квартиру третій особі - своїй доньці ОСОБА_6 з метою уникнення виконання зобов»язань спадкодавця ОСОБА_10

Позивач вказує, що відповідачкою було порушено процедуру отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки у відповідності до п 4.13 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» за обгрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Крім того, ОСОБА_3 при укладенні договору дарування зазначила як своєю особистою заявою до нотаріусу, так і в самому договорі дарування, що майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 не перебуває під арештом та у судовому спорі, а також щодо цієї квартири не мається прав у третіх осіб, достовірно знаючи, що ця інформація є неправдивою, але умисно її приховала.

До того ж на час дарування квартири існувала ухвала суду про заборону відчуження цієї квартири від 06.04.2017р., про яку відповідачеві було відомо. На підставі вищевикладеного, позивач просив суд визнати недійсним договір дарування № 253 від 06.04.2017р., укладений між відповідачами щодо квартири АДРЕСА_1, та скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на цю квартиру.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування № 253 від 06.04.2017р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 щодо квартири АДРЕСА_1

Скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1

Застосовано як наслідок недійсності договору дарування від 06.04.2017р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Рій К.Ю, реституцію шляхом повернення у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають істотне значення для справи, порушення судом матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_11 та її адвоката ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що в листопаді 2016 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернулася ОСОБА_3 з позовними вимогами до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_10 - справа № 320/7360/16-ц (т. 1 а.с. 1-3).

27 грудня 2016р. від ОСОБА_5 через канцелярію Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області як третьої особи у вказаній справі, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, надійшла позовна заява до ОСОБА_3 про накладення стягнення на спадкове майно, що залишилося після смерті спадкодавця ОСОБА_10

Ухвалою суду від 27.12.2016р. позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - Мелітопольська державна нотаріальна контора про накладення стягнення на спадкове майно, що залишилося після смерті спадкодавця, об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування (т. 1 а.с. 46-47).

06 квітня 2017р. Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області було винесено ухвалу за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позовних вимог, згідно якої було накладено арешт на спадкове майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 Запорізької області, яка зареєстрована за ОСОБА_12, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_13, померлою ІНФОРМАЦІЯ_3, та накладено арешт на спадкове майно, а саме: на грошові кошти, що зберігаються на депозитних рахунках в АТ «Ощадбанк» (ОПЧ ТВБВ №10007/092-ЗОУ АТ «Ощадбанк»): в гривні (UАН) № рахунку НОМЕР_1 (договір вкладу для фізичної особи № 7654307) та в доларах США (USD) № рахунку НОМЕР_2 (договір вкладу для фізичної особи № 7654807).

06 квітня 2017 року ОСОБА_3 було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1, що належить її померлому чоловіку ОСОБА_10, який прийняв її у спадщину після батьків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, але за життя не оформив своїх спадкових прав (т. 1 а.с. 226).

В цей же день, 06 квітня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування спірної квартири АДРЕСА_1, згідно якого право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за обдарованою ОСОБА_6

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки відповідачка ОСОБА_3 отримала позовну заяву ОСОБА_5, у якій предметом спору були боргові зобов'язання спадкодавця ОСОБА_10, приймала участь у судових засіданнях безпосередньо та користувалась правовою допомогою, була обізнана про існування права третьої особи на вказану квартиру, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_10, а тому не мала законних підстав для укладення договору дарування спірної квартири. Відтак, суд вважав відчуження квартири за договором даруванням таким, що порушує права позивача та суперечить положенням ч. 1 ст. 203 ЦК України

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають обставинам справи, встановленим судом, наявним у справі доказам та ґрунтуються на вимогах застосованих судом норм матеріального права.

Суд в ході розгляду справи на підставі наданих позивачем доказів правильно встановив, що померлий ОСОБА_10 мав боргові зобов»язання перед позивачем ОСОБА_5 на підставі договору позики, що підтверджується відповідним договором та актом приймання-передачі позики позичальником ( Т. 1 а.с. 106-108), , які не були оспорені ані спадкодавцем за життя, ані його спадкоємцем в особі дружини ОСОБА_3

Надаючи пояснення в ході апеляційного розгляду справи про те, що отриману у спадщину квартиру мала право подарувати своїй дочці, оскільки боргу кредитора не визнає, так як, на її думку, її чоловік не міг взяти таку суму у розмірі 10 000 дол. США в борг, ОСОБА_3 вказувала, що питання про недійсність або безгрошовість письмового договору позики та акту приймання-передачі грошових коштів спадкодавцем не підіймала.

Отже, на теперішній час наявність боргу у спадкодавця, який утворився за його життя, не спростована.

Зі спадкової справи встановлено, що ОСОБА_5 12.02.2016р., тобто своєчасно, у межах шестимісячного строку, звернувся до нотаріуса як кредитор померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_10 з претензією до спадкоємців щодо погашення боргу у розмірі 10 000 дол. США ( Т. 1 а.с. 33), а в подальшому з письмовою претензією від 12.08.2016р. до спадкоємця ОСОБА_3 ( Т. 1 а.с. 111), яку остання отримала, але не виконала.

Тому позивачем було дотримано всі умови, передбачені вимогами ст. 1281 ЦК України, та він у зв»язку з невиконанням спадкоємцем ОСОБА_3 вимог ст. 1282 ЦК України звернувся з відповідним позовом про накладення стягнення на спадкове майно, яким, серед іншого, є квартира АДРЕСА_1.

Зі справи вбачається, що спадкоємцю ОСОБА_3 було відомо про претензію у спадковій справі, вона отримала і письмову претензію, спрямовану їй кредитором особисто, а також була обізнана про судовий спір щодо накладення стягнення на спадкове майно, але, отримавши свідоцтво про право на спадщину 06.04.2017р. у нотаріуса, в цей же день подарувала спірну квартиру, щодо якої маються вимоги кредитора, своїй доньці ОСОБА_6

Встановивши всі ці обставини, суд обґрунтовано визнав, що ОСОБА_3 уклала правочин з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки спірна квартира не була вільною від претензій третіх осіб, як вона неправдиво сповістила нотаріусу під час укладення договору дарування.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 наголошує на тому, що арешт на цю квартиру був накладений судом вже після її оформлення у спадщину та посвідчення договору дарування, та про це їй не було відомо, а нотаріусом був перевірений реєстр обтяжень, у якому відомості про арешт квартири були відсутні.

Між тим, не має правового значення той факт, що арешт на квартиру був накладений в цей же день, але після вчинення правочину дарування, а визначальним є той факт, що квартира перебувала у судовому спорі щодо претензій третіх осіб, а тому, незалежно від незареєстрованого обтяження, не могла бути предметом цивільної угоди до вирішення відповідного спору між спадкоємцем та кредитором, яким виконані всі вимоги ст. 1281 ЦК України.

Зважаючи на вказані обставини, апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційної скарги в тій частині, що договір дарування був укладений без порушення вимог ч. 1 ст. 203 ЦПК України.

Також апелянти посилаються на те, що ОСОБА_5 не міг оспорювати правочин, стороною якого він не був.

Проте, суд в цій частині врахував роз»яснення, надані в п. 5 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно з якими відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання осопорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушені вчиненням правочину.

Зважаючи на все вищенаведене, апеляційний суд визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні проголошено резолютивну частину, цей строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 квітня 2018р.

Головуючий:

Судді: