Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 200/14798/15-ц

провадження № 61-30142 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державне підприємство «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року у складі судді Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» (далі - ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект») про визнання незаконним та скасування наказів про притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку і моральної шкоди.

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від

03 листопада 2015 року зазначені справи об'єднано в одне провадження.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 січня 2016 року позовОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект»

№ 20-А від 30 червня 2015 року «Про оголошення догани ОСОБА_1».

Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект»

№ 21-А від 07.07.2015 року «Про оголошення догани ОСОБА_1».

Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект»

№ 45-А від 25.08.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1».

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника відділу управління персоналом ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект».

Стягнуто з ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу 32 890,00 грн та на відшкодування моральної шкоди 18 000,00 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 травня 2016 року заяву ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від

22 січня 2016 року залишено без задоволення.

У липні 2017 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 січня 2016 року встановлено обставини, що слугували передумовою для звернення

ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» з позовом до нього про відшкодування шкоди за незаконне звільнення працівника, а тому просив заочне рішення скасувати та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Вказав на те, що внаслідок незалучення його до участі у справі, він був позбавлений можливості довести перед судом необгрунтованість заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Києва від 28 липня 2017 року відмовлено у прийнятті до провадження заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від

22 січня 2016 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 01 вересня

2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені лише судові рішення, якими безпосередньо встановлюються, змінюються або припиняються права та обов'язки заявників. Ураховуючи, що ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження вирішення у оскаржуваному рішенні питання його права та обов'язки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття апеляційної скарги.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у вересні 2017 року, ОСОБА_2 просив скасувати ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року, що перешкоджає провадженню у справі, та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги, апеляційний суд не урахував, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 січня 2016 року встановлено обставини незаконності наказівДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» № 20-А від 30 червня 2015 року «Про оголошення догани ОСОБА_1», № 21-А від 07 липня 2015 року «Про оголошення догани ОСОБА_1» та № 45-А від 25 серпня

2015 року «Про звільнення ОСОБА_1», що може слугувати підставою для покладення на нього обов'язку відшкодувати шкоду, заподіяну на підставі положень статті 237 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), за заявленим до нього позовом ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про відшкодування шкоди за незаконне звільнення ОСОБА_1, що перебуває у провадженні Кіровського районного суду міста Дніпропетровська.

У зв'язку із звільненням його від виконання обов'язків директора підприємства, про наявність оскаржуваного ним судового рішення йому стало відомо у липні 2017 року, після отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі за позовом ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника.

У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу, що надійшли до касаційного суду у січні 2018 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилався на обгрунтованість ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від

15 вересня 2017 року, та відсутність підстав для перегляду оскаржуваного заочного рішення суду в апеляційному порядку. Зазначив, що обіймаючи посаду директора ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» ОСОБА_2 достовірно знав про порушення трудових прав ОСОБА_1, дій щодо залучення його до участі у справі, з урахуванням значної тривалості судового розгляду не вчинив, а тому з урахуванням відсутності нормативно закріпленого обов'язку суду із залучення до участі у справі з вирішення трудового спору керівника підприємства, просив залишити без змін ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від

15 вересня 2017 року.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

24 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судове рішення за наслідками вирішення трудового спору про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності безпосередньо не впливає на права та обов'язки керівника роботодавця, яким підписано наказ про застосування дисциплінарних стягнень.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 149 КЗпП України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 пунктом 1 статті 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Наслідком визнання незаконним звільнення або переведення працівника на іншу роботу є покладення на службову особу, винну у такому звільненні або переведенні працівника, матеріальної відповідальності (стаття 237 КЗпП України).

За змістом частини другої статті 35 ЦПК України 2004 року, суд при прийнятті позовної заяви та здійсненні провадження у справі, до судового розгляду або під час судового розгляду справи має перевіряти чи може судове рішення за наслідками розгляду спору вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, та у випадку встановлення таких обставин, залучити таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Вимоги цивільного процесуального законодавства щодо наділення суду повноваженнями визначати коло осіб, на права та обов'язки яких може вплинути судове рішення за наслідками вирішення спору, спрямовані на запобігання необгрунтованому наданню судом преюдиційного значення обставинам, щодо яких зацікавлена особа була позбавлена можливості надати обгрунтовані доводи чи заперечення.

Тлумачення вимог статті 237 КЗпП України та статті 35 ЦПК України 2004 року, з огляду на можливість покладення персональної відповідальність за незаконне застосування до працівника дисциплінарних стягнень на посадову особу, якою видано акт про застосування заходу стягнення, дає підстави для висновку про необхідність її залучення до участі у справі про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальностіяк третьої особи.

Суд першої інстанції при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до

ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про визнання незаконним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди зазначеного не урахував, питання про залучення до участі у справі як третьої особи виконуючого обов'язки директора підприємства ОСОБА_2, який підписав оскаржувані накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, не вирішував.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 зазначав, що він виконував обов'язки директора ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» та підписував накази про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень, які оскаржуваним рішенням суду першої інстанції визнано незаконними.

Результати розгляду трудового спору щодо необгрунтованого застосування роботодавцем до працівника стягнень за порушення трудової дисципліни, з огляду на конструкцію норми статті 237 КЗпП України можуть мати наслідки для покладення на службову особу, винну у незаконному звільненні працівника, обов'язку з покриття шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації після оплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Саме з наведених підстав у червні 2017 року ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної ним, як виконуючим обов'язки директора підприємства, внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_1, на виконання заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у розмірі 52 351,60 грн.

Перевіряючи наявність підстав для звернення заявника з апеляційною скаргою, суд апеляційної інстанції не з'ясував передумови, що слугували підставою для виникнення у ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» права пред'явлення вимог до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, а тому дійшов передчасного висновку про те, що оскаржуване судове рішення не може опосередковано вплинути на виникнення у нього зобов'язань перед підприємством.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної норми, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення порушує відповідні права та обов'язки, якими такі особи наділені, завдає шкоди таким особам, що виражається у несприятливих наслідках для них.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущення тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції неповно дослідив зібрані у справі докази, не з'ясував правові підстави звернення заявника з апеляційною скаргою з урахуванням заявленого до нього позову

ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про відшкодування шкоди за незаконне звільнення працівника, що унеможливило встановлення фактичних обставин, та призвело до обмеження реалізації права заявника на доступ до правосуддя, передбаченого вимогами статті 6 Конвенції права на апеляційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали апеляційного суду з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня

2017 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик