Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В.М.
Справа № 409/2735/17
Провадження № 22ц/782/238/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області колегія суддів цивільної палати у складі:

головуючого Луганської В.М.,

суддів - Кортенка Є.В. Яреська А.В.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області у м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 лютого 2018 року ухвалене Білокуракинським районним судом Луганської області у складі: Третяка О.Г. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина на період навчання,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина на період навчання. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач є його батьком. ІНФОРМАЦІЯ_5 року позивач досяг повноліття та продовжує навчання у вищому навчальному закладі - Харківському національному технічному університеті сільського господарства Імені Петра Василенка. Термін навчання з 01.09.2017 року по 03.06.2020 року, що підтверджується довідкою № 51 від 06.09.2017 року. Позивач посилається на те, що він проживає разом з матір'ю ОСОБА_6 окремо від відповідача та не отримує від нього допомоги. Відповідач є працездатним та здоровим, має власний будинок, веде домашнє господарство. У зв'язку з викладеним просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на користь позивача, аліменти на його утримання у розмірі 1/4 від усіх видів доходу щомісячно на період навчання, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до закінчення строку навчання позивача.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина на період навчання відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права .

Зазначає, що суд помилково дійшов до висновку про неможливість стягнення аліментів з відповідача в мінімальному розмірі передбаченому СК України та помилково прийшов до висновку про неможливість надання матеріальної допомоги оскільки фізичних перешкод у наданні такої допомоги відповідач немає, є лише свідоме небажання відповідача ухилитися від сплати аліментів, посилаючись на відсутність заробітку. Крім того, зазначив, що суд порушив процесуальний порядок розгляду справи, розглянувши її у підготовчому засіданні, фактично позбавивши позивача можливості надати відповідь на відзив та надати документи, що спростовують доводи відповідача.

29 березня 2018 року на адресу апеляційного суду Луганської області від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому відповідач зазначив, що суд у відповідності до закону всебічно, об'єктивно з'ясував усі обставини по справі.

Зазначає, що апеляційну скаргу не визнає, вважає доводи апеляційної скарги безпідставними. Посилається на те, що він не має можливості надавати допомогу. Просить суд апеляційної інстанції залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явився, про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. В апеляційній скарзі проив суд апеляційної інстанції справу розглянути без його участі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, на адресу апеляційного суду Луганської області надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно ст.12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено наступні обставини: згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками останнього є ОСОБА_3 та ОСОБА_7. Позивач навчається в Харківському національному технічному університеті сільського господарства імені Петра Василенка, термін навчання з 01.09.2017 року по 03.06.2020 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_7 розлучилися 09 серпня 2002 року. Згідно довідки, виданої 06.02.2018 року Білокуракинською селищною радою Луганської області, ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно довідки, виданої 06.02.2018 року Білокуракинською селищною радою Луганської області, ОСОБА_3 ніде не працює з 25.06.2004 року. ОСОБА_3 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 та від спільного шлюбу мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відповідач припинив підприємницьку діяльність 25.05.2009 року. Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач позбавлений фінансової можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки на утриманні відповідача знаходиться малолітній син, відповідач не працює, припинив підприємницьку діяльність у 2009 році, єдиним доходом родини є заробітна плата дружини.

Колегія суддів судової палати погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 199 Сімейного кодексу України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач є батьком позивача.

Згідно довідки від 06.09.2017 року №51 позивач ОСОБА_2 навчається в Харківському національному технічному університеті сільського господарства імені Петра Василенка, термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2020 року.

Згідно довідки Білокуракинської селищної ради від 06.02.2018 року відповідач не працює з 25.06.2004 року (а.с.26).

Згідно відомостей з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач припинив підприємницьку діяльність з 25.05.2009 року. (а.с.29-30).

Згідно свідоцтва про шлюб (а.с.27) ОСОБА_3 20.10.2007 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_10. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується матеріалами справи.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має доходи.

Частиною 3 статті 2 ПИК України одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено змагальність сторін.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до яких обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом установлено та відповідачем доведено, що він не має можливості сплачувати аліменти.

Таким чином, лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

За таких обставин суди першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що судом не надано належної оцінки тому, що відповідач є цілком працездатною особою, не є непрацездатним, у нього у 2014 році народилася дитина, що відповідач є фізично здоровою людиною та має змогу заробляти собі на життя та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі. Однак, на думку колегії суддів судової палати вказані доводи не заслуговують уваги, оскільки встановлено, що відповідач не має можливості надавати допомогу і ці посилання позивача не впливають на правильність вирішення справи, оскільки судом встановлено, що відповідач неспроможний надавати допомогу повнолітньому сину.

Посилання позивача на те, що відповідач свідомо не працює з метою уникнення сплати аліментів на користь позивача та на користь меншої сестри позивача і доньки відповідача не можуть слугувати доказом того, що відповідач має змогу надавати допомогу повнолітньому сину, а є суб'єктивною думкою позивача.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що по цей час відповідач надає платні послуги з перевезення пасажирів без державної реєстрації підприємницької діяльності не підтверджені належними та допустимими доказами.

Не заслуговують уваги посилання позивача на те, що суд дійшов помилкового висновку про неможливість стягнення аліментів з відповідача у мінімальному розмірі, передбаченому СК України, оскільки правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не передбачають стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання у будь-якому разі у мінімальному розмірі.

Положення норм ст.182 СК України визначають розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини та не можуть застосовуватися при визначені розміру аліменті на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Разом, з тим, колегія суддів судової палати погоджується з доводом апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції в порушення вимог ЦПК України суд розглянув справу у підготовчому судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Білкуракинського районного суду Луганської області від 04.01.2018 року відкрито провадження у справі за позовною заявою позивача, підготовче судове засідання призначено на 20.02.2018 року на 13 годину. Вказаною ухвалою суду було встановлено строк для подачі письмових заперечень до 20.02.2018 року. 15.02.2018 року на адресу суду першої інстанції від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, до відзиву було додано квитанцію про направлення копії відзиву позивачу 15.02.2018 року (а.с.21), квитанція №250. Згідно відомостей Укрпошти поштове відправлення №250 вручено 19.02.2018 року особисто одержувачем. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач на адресу суду першої інстанції направляв 19, 20 лютого 2018 року заяву про перенесення розгляду справи та заяву про надання йому часу для підготовки відповіді на відзив на позовну заяву. Таким чином, позивач не скористався своїм правом на відповідь на відзив. Виходячи з викладеного, вказане порушення норм ЦПК України, відповідно до ст.376 ЦПК України не є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та на правильність висновків суду не впливає.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що підстав для скасування рішення суду по доводам апеляційної скарги не має, а тому апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст 268, 382, 381, 383, 384, 386 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: Коротенко Є.В.

ОСОБА_11