Єдиний унікальний номер 236/3260/17 Номер провадження 22-ц/775/525/2018
Головуючий у 1 інстанції Саржевська І.В. Єдиний унікальний номер 236/3260/17
Суддя доповідач Новосьолова Г.Г. Номер провадження 22-ц/775/525/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.

суддів: Дундар І.О., Новосядла В.М.

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 січня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», третя особа комунальне підприємство «Лиманська служба єдиного замовника» про скасування заборгованості та зобов'язання вчинити певні дії (суддя 1 інстанції Саржевська І.В., рішення ухвалено 16 січня 2018 року у приміщенні суду м. Лиман Донецької області),

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2017 року представник позивача ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до підприємства «Компанія «Вода Донбасу», про скасування заборгованості та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що при оплаті за водопостачання та водовідведення в установі банку через Приват 24, ОСОБА_1. виявила заборгованість, яка станом на 10 жовтня 2017 року складала у сумі 1 978,59 гривень. 30 жовтня 2017 представником позивача на адресу відповідача було направлено адвокатський запит, щодо надання документів, які підтверджують або спростовують зазначену заборгованість ОСОБА_1. за водопостачання та водовідведення. 07 листопада 2017 року із отриманої відповіді з'ясувалось, що заборгованість ОСОБА_1. складає у сумі 2 158,80 гривень, у зв'язку з несвоєчасною повіркою приладу обліку води, яку необхідно було провести ще у липні 2014 року. Представник позивача вважає дії відповідача щодо нарахування заборгованості ОСОБА_1. протиправними. 20 вересня 2011 року між ОСОБА_1. та відповідачем був укладений Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у спрощений спосіб шляхом складання акту вводу в експлуатацію вузла обліку холодної води. Відповідно до положень Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, та пп.4 п.19 укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, укладеного між сторонами обов'язок повірки засобів обліку води, в тому числі демонтаж, транспортування і монтаж, встановлених в жилих приміщеннях фізичних осі, покладено на виконавця послуг з постачання води, його силами і його коштами, тобто відповідачем, який зобов'язаний був у 2014 році провести повірку приладу обліку води встановленого у квартирі позивача. Незважаючи на те, що лічильник було повірено у 2011 році і міжповірочний період закінчився, відповідач в порушення вимог закону і договору не проводить чергову повірку, чим порушує її права і законні інтереси, оскільки після закінчення міжповірочного періоду лічильника, відповідач почав нараховувати плату за надані послуги з розрахунку нормативу (норми) споживання на одну особу, а не згідно показів лічильника, що може завдати позивачу матеріальних збитків у вигляді стягнення зайво нарахованої вартості води. Саме бездіяльність відповідача призвела до того, що прилад води втратив статус розрахункового, тому звертаючись до суду з вказаним позовом просила суд:

- скасувати заборгованість, яка була нарахована ОСОБА_1. по особовому рахунку № НОМЕР_1 Лиманським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства;

- зобов'язати комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Лиманського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства провести за власний рахунок періодичну повірку лічильника холодної води заводський номер №1189793, який встановлений у квартирі АДРЕСА_1, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. Стягнути з відповідача судові витрати.

16 січня 2018 року рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про скасування заборгованості та зобов'язання вчинити певні дії задоволені частково.

Зобов'язано комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу», як виконавця житлово комунальних послуг, забезпечити за власний рахунок проведення планової поврки (демонтаж, транспортування та монтаж) лічильника холодної води №1189793 за адресою: АДРЕСА_1. В інший частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду відповідач Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Лиманського ВУВКГ здійснити за власний рахунок періодичну повірку (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) лічильника холодної води №1189793 за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що витрати на встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного та розподільного обліку холодного водопостачання жодного разу до структури тарифів не входили.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції позивачка ОСОБА_1., в інтересах якої діє ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції в частині відмови у скасуванні заборгованості за послуги водопостачання скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 21 жовтня 2015 року. Суд не зазначив підстави відмови у задоволенні вимог про скасування заборгованості, яка була нарахована відповідачем. В мотивувальній частині рішення суд, зазначає, що нарахована заборгованість є протиправною, але в той же час не задовольнив позовні вимоги щодо скасування зазначеної заборгованості.

Відзивів на апеляційні скарги сторонами до апеляційного суду не надіслані.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1. - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу ОСОБА_1. задовольнити та рішення суду в частині відмови у скасуванні заборгованості за послуги водопостачання скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційну скаргу відповідача відхилити.

У судове засідання представник відповідача не з'явився. про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю - доповідача, представника позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційний інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1. необхідно задовольнити частково, апеляційну скаргу відповідача задовольнити повністю, рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1. є споживачем послуг по постачанню холодної води та водовідведенню, які надає відповідач, у квартиру АДРЕСА_1.

20 вересня 2011 року працівниками Краснолиманського ВУВКГ був складений акт НОМЕР_1 вводу в експлуатацію лічильника холодної води типу «ЛК1,5», заводський №1189793, дата виготовлення якого 23 липня 2011 року. Дата перевірки приладу обліку зазначена 23 липня 2014 року (а.с.11).

14 квітня 2015 року контролерами Краснолиманського ВУВКГ за адресою абонента був складений акт інвентаризації споживачів - мешканців багатоквартирного житлового будинку, де зазначені дані лічильника холодної води типу «ЛК1,5», заводський №1189793, дати повірки: остання 23 липня 2011 року, наступна 23 липня 2014 року (а.с.29).

07 листопада 2017 року листом за №902 КП «Компанія «Вода Донбасу» повідомила позивача про те, що станом на 01 листопада 2017 року по особовому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 рахується заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення на загальну суму 2 158,80 гривень, яка виникла у зв'язку з несвоєчасною повіркою приладу обліку води, яку необхідно було провести у липні 2014 року. По закінченню терміну міжповірочного інтервалу прилад обліку втрачає статус госпрозрахункового. При відсутності госпрозрахункового приладу обліку води нарахування і розрахунок за надані послуги з водопостачання та водовідведення здійснюються відповідно до ст.41 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» розрахунковим шляхом відповідно до встановлених норм. Лиманське ВУВКН не має права використовувати в якості комерційних (розрахункових) індивідуальні прилади обліку води споживачів з вичерпним терміном повірки, оскільки своєчасно не було здійснено повірку приладу обліку води, прилад обліку води втратив статус розрахункового 01 січня 2016 року. У січні 2016 року Лиманським ВУВКГ виведено з експлуатації прилад обліку води №1189793 з показниками 0155м3 та переведено на нормативне нарахування на одну особу по нормі споживання 0,225 м3 на добу, тому розрахунок нарахувань за надані послуги водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 2016 року по теперішній час проводиться згідно норм споживання, затверджених рішенням виконавчого комітету Лиманської міської ради від 26 вересня 2012 року №359 (а.с.13).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» провести за власний рахунок періодичну повірку лічильника холодної води, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж, виходив з положень ст.17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" де зазначено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці в міжповірочні інтервали порядок встановлення яких визначається Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Таким чином, у спірний період (з 01.01.2016 року) проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води, що були власністю фізичних осіб результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиту для побутових потреб воду повинні були здійснюватись за рахунок суб'єктів господарювання, що надають послуги з водопостачання.

Отже, підприємства, які надають послуги з водопостачання повинні забезпечити виконання робіт з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води за рахунок включення цих робіт до тарифу на водопостачання.

Але, повністю з таким висновком суду погодитися не можливо з наступних підстав.

Суд першої інстанції помилково вважав, що спірні правовідносини між сторонами по справі виникли з 01 січня 2016 року.

Але, наступну повірку приладу обліку води, необхідно було провести у липні 2014 року, а на той час діяли положення Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року.

Правові основи забезпечення єдності вимірювань в Україні визначає Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року №113/98-ВР, який регулює відносини у сфері метрологічної діяльності та спрямований на захист громадян і національної економіки від наслідків недостовірних результатів вимірювань. Згідно зі статтею 21 цього Закону до видів державного метрологічного контролю і нагляду належить, зокрема, і повірка засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до частини другої статті 28 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фізичні особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку.

Частиною третьою статті 28 зазначеного Закону встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

З метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 24 цього Порядку (у редакції, чинній до 24 жовтня 2014 року - до дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 532) витрати з проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, визначаються відповідно до укладених договорів між виконавцем та субпідрядником, який виконує зазначені послуги, у розрахунку на один квартирний засіб обліку води та теплової енергії і нараховуються щомісяця споживачеві у складі послуги залежно від кількості таких засобів обліку шляхом додавання плати за проведення їх періодичної повірки, обслуговування і ремонту, у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, до загальної вартості послуг.

Розмір плати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт одного засобу обліку води та теплової енергії, у тому числі його демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, визначається згідно з кошторисом, затверджується (погоджується) органами місцевого самоврядування і розподіляється за місяцями міжповірочного інтервалу, що встановлюється Держспоживстандартом для відповідного засобу обліку води та теплової енергії.

Аналогічні положення про включення до складу житлово-комунальних послуг, які надаються споживачеві, послуг з періодичної повірки, обслуговування і ремонту приладів обліку (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) містяться й у Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (Типовому), який є додатком до затвердженого Порядку.

Отже, у спірний період (до 24 жовтня 2014 року) проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки повинне було здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, повинні були включатися у тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і сплачуватися споживачем щомісячно у складі цих послуг.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (тут і далі - Закон № 1875-IV у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 10 квітня 2014 року № 1198-VIII).

Цей Закон у статті 1 визначає поняття житлово-комунальних послуг, учасників відносин у цій сфері: балансоутримувача, власника, споживача, виконавця і виробника та поняття засобу обліку.

Цією нормою передбачено, що до складу внутрішньобудинкової системи входять мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Пунктами 9, 30, 32 Правил передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов'язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов'язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Статтями 19, 26 Закону № 1875-IV та пунктом 8 Правил передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), на які затверджуються уповноваженими органами.

Як зазначалось вище, Порядком та типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до складу таких послуг, з яких розраховуються тарифи для споживачів, входять і послуги з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Отже, підприємства, які надають послуги споживачам з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій виконавці), повинні забезпечити виконання робіт з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії за рахунок включення цих робіт до тарифу на послуги з утримання будинків і споруд відповідно до укладених між ними договорів.

Положенням частини 3 статті 19, частини 4 статті 26 Закону № 1875-IV передбачено, що у разі якщо виконавець не є виробником послуг, то відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті.

Так, між Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» та балансоутримувачем житлового фонду КП «Краснолиманська служба єдиного замовника» укладений договір про умови надання послуг з питного водопостачання та водовідведення мешканцям багатоквартирних житлових будинків, отже останний є виконавцем послуг (а.с.31).

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» провести за власний рахунок періодичну повірку лічильника холодної води, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж необхідно скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки відповідач на час виникнення спірних правовідносин не був виконавцем послуг.

Крім того, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування суми заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення виходив з того, що покази водолічильника, який не пройшов повірку не можна вважати правильними та неможливо визначити близькість таких показів до істинного значення вимірювальної величини, нарахування відповідачем вартості послуг водопостачання, починаючи з 01 січня 2016 року, відповідно до норми споживання 0,225 м3 на добу є не обґрунтованим і не відповідають чинному законодавству.

З таким висновком суду погодитися не можливо з наступних підстав.

Відповідачем розрахунок нарахувань за надані послуги водопостачання та водовідведення позивачу проводиться згідно норм споживання, затверджених рішенням виконавчого комітету Лиманської міської ради від 26 вересня 2012 року №359 за період з 01 січня 2016 року по теперішній час.

Із витягу з особового рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачається, що з 01 січня 2016 року по жовтень 2017 року нарахування плати проведено за нормами споживання та заборгованість складає 2 158,80 гривень (а.с.82-84).

Пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" за №630 від 21 липня 2005 року (за редакцією на час виникнення правовідносин) зазначено, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

У п.16 даної Постанови передбачено, у разі виникнення сумнівів щодо правильності показань квартирних засобів обліку споживач в установленому порядку може проводити їх позачергову повірку за власні кошти, про що інформує виконавця. Якщо виявлена у показаннях помилка виходить за межі, передбачені у паспорті квартирного засобу обліку, виконавець повинен здійснити перерахунок плати за споживання води та/або теплової енергії з дня останньої повірки або встановлення засобу обліку, якщо його повірка не проводилась, шляхом зменшення плати на відсоток, який перевищує встановлені межі точності для цього типу засобу обліку, до моменту виявлення помилки.

Відтак правомірність застосування відповідачем нормативів (норм) при нарахуванні плати за послуги залежить від того, чи мала місце несправність засобів обліку води, та чи була така несправність такою, що не підлягала усуненню. Крім того, застосування вказаних нормативів може мати місце з моменту виявлення таких несправностей.

Як позивачем, так і відповідачем не було доведено фактів несправності засобів обліку води як у суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції.

Оскільки КП «Компанія «Вода Донбасу» не ставить питання про стягнення заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення, тому позовні вимоги позивача про скасування заборгованості є передчасними.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення після нарахування за нормами споживання необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині про відмову в їх задоволенні з інших підстав.

Відповідно до п.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідач КП «Компанія «Вода Донбасу» при зверненні з апеляційною скаргою сплатив судовий збір у сумі 960 гривень.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» необхідно стягнути судові витрати у сумі 960 гривень.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 січня 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», третя особа комунальне підприємство «Лиманська служба єдиного замовника» про скасування заборгованості та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» судові витрати у сумі 960 гривень.

Постанова буде виготовлена до 27 квітня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку і строки, визначені статтями 389, 390 ЦПК України.

Головуючий Новосьолова Г.Г.

Судді Дундар І.О.

Новосядла В.М.