Ухвала

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 369/3209/14-ц

провадження № 61-37628св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_4 в особі ОСОБА_6 про виправлення описки в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Ситнік О. М., Іваненко Ю. Г., Маляренка А. В., Леванчука А. О., Ступак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про поділ спадкового майна.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_7, спадкоємцями першої черги після його смерті були: вона, дружина померлого - ОСОБА_5 та діти: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Діти померлого відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_5

У визначений законом строк спадкоємці звернулись до нотаріальної контори із відповідною заявою, на підставі якої їм видані свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_7, яка складалася із: однокімнатної квартири АДРЕСА_1; житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований; автомобіля Audi 100, 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіля ГАЗ 33021-2123 НГ, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; автомобіля Volkswagen Т5, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; грошових вкладів з належними відсотками та компенсаційними виплатами.

Проте нотаріусом не було вирішено питання щодо спадкового майна: 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки, на якій будинок розташований, яка належала померлому на праві спільної сумісної власності. Вказані об'єкти нерухомого майна зареєстровані на ім'я дружини померлого ОСОБА_5, яка нотаріуса про наявність цього майна не повідомила, документів щодо нього не надала, проти включення його до спадкового майна заперечує.

Посилаючись на наведене, позивач просила визнати за нею право власності на 1/4 частини вказаного майна в порядку спадкування.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 14 вересня 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року скасовано та ухвалено по справі нове.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про поділ спадкового майна задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування право власності на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування право власності на 1/4 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року рішення Апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року змінено та викладено резолютивну частину наступним чином:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про поділ спадкового майна задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування право власності на 1/8 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування право власності на 1/8 частини земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У червні 2018 року ОСОБА_4 в особі ОСОБА_6 подала до Верховного Суду заяву про виправлення описки у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року, у якій просила виправити описку, а саме в абзаці «Визнати за ОСОБА_4 1/8 частини земельної ділянки», вказавши площею 0,1000 га земельної ділянки, оскільки вона не може оформити право власності у встановлений законом спосіб.

У задоволенні заяви ОСОБА_4 в особі ОСОБА_6 слід відмовити.

Відповідно до положень статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Згідно з положеннями частини другої статті 269 ЦПК України питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

За змістом вказаної статті під опискою слід розуміти випадкову граматичну помилку, що тягне за собою неточний виклад змісту судового рішення чи перекручування його суті (наприклад, пропуск літери, цифри, їх перестановка, описки у написанні складних прізвищ або складних чисел тощо); арифметична помилка - це помилка у підрахунках (арифметичних діях).

При цьому диспозиція наведеної статті не дозволяє під виглядом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту, зокрема змінювати висновки та мотиви судового рішення.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, зазначена ОСОБА_6 в особі ОСОБА_4 як описка, допущена в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року, не є опискою у розумінні частини першої статті 269 ЦПК України та виправленню не підлягає.

Разом з цим зі змісту судового рішення вбачається, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 грудня 2004 року та земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за вищевказаною адресою.

Вимоги заявника у заяві фактично зводяться до вимог щодо роз'яснення рішення, а з такою заявою заявник до суду не звертається.

Враховуючи викладене, у задоволенні клопотання ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_4 про виправлення описки у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року слід відмовити.

Керуючись статтями 269, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 в особі ОСОБА_6 про виправлення описки в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року залишити без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик