ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/3891/17

провадження № 22-ц/4809/37/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Авраменко Т.М., Письменного О.А.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Теплоенергетик» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «Теплоенергетик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану теплову енергію,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року Комунальне підприємство «Теплоенергетик» (далі КП «Теплоенергетик»), звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану теплову енергію.

В обґрунтування позову позивач вказував, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_3. Відповідачу надаються послуги з теплопостачання, шляхом взяття на баланс особового абонентського рахунку № НОМЕР_1 та видачі абонентської книжки, а тому сторони перебувають у договірних правовідносинах. В порушення вимог ст. 526 ЦК України, відповідач надані послуги не оплачував, внаслідок чого утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2013 року по травень 2017 року, яка склала 13 105,20 грн.

Крім того, посилається на те, що відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, що відповідно до розрахунку складає 643,10 грн. - 3% річних та 4 483,35 грн. - інфляційні витрати, а всього заборгованість складає 18231,56 грн., яку просив стягнути з відповідача на користь позивача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій просить рішення суду скасувати, а позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію. В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушеннями норм матеріального та процесуального права, судом не було враховано норми чинного законодавства, які є важливими для правильного вирішення даної справи. Зазначає, що позивач та відповідач перебувають у договірних правовідносинах, де позивач зобов'язаний надавати послуги централізованого опалення, а відповідач зобов'язаний їх оплати. В апеляційній скарзі позивач не погоджується з доводами відповідача щодо не надання чи неналежного надання послуг з теплопостачання до житла відповідача, даний факт є недоведеним і відповідач його не довела (а.с.69-70).

Відповідачем подано відзив на скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. Посилається на те, що позивачем не надано жодних доказів щодо фактичного користування нею послугами з теплопостачання, зазначивши, що вона не користується послугами, за які їй нараховують плату.

Призначено справу до розгляду в Апеляційному суді Кіровоградської області без повідомлення учасників справи.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд Кіровоградської області та утворити Кропивницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Кіровоградську область, з місцезнаходженням у місті Кропивницькому.

Згідно з п.3 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Відповідно до ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів Кропивницького апеляційного суду від 02 жовтня 2018 року днем початку роботи Кропивницького апеляційного суду визначено 05 жовтня 2018 року.

У зв'язку із ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду та визначено новий склад колегії суддів для розгляду даної справи, визначено проводити судове засідання з повідомленням учасників справи, про дату, час і місце розгляду справи, які повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи позовної заяви та апеляційної скарги, пояснення відповідача, яка просила відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснила, що договір про надання їй послуг з теплопостачання між нею та позивачем не укладався, доказів правомірності нарахування боргу не надано і матеріали справи його не містять, вважає, фактично послуги з теплопостачання їй не надавались, а тому вона не має їх оплачувати, також вказувала, що неодноразово зверталася до позивача щодо обстеження вузлів приладів обліку.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог КП «Теплоенергетик», суд першої інстанції послався на відсутність доказів щодо об'єктивності нарахування заборгованості за надані послуги з теплопостачання відповідачу, з посиланням на відсутність договору щодо надання послуг та на недоведеність фактичного надання таких послуг.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи, нормам закону.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві. абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст. 68 ЖК УРСР наймач зобов'язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги, у тому числі і за послуги теплопостачання.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІУ містить визначення поняття споживача як фізичної особи чи юридичної особи, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг при умові якщо вона фактично користується (чи має намір користуватись) цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту початку користування цими послугами.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За положенням ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та п. п. 28, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з центрального опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими у встановленому порядку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником жилого приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про спадщину НОМЕР_2 від 11.02.2008 року, що підтверджується довідкою від 24.05.2017 року, виданої начальником КП ЖЕО №2 (а.с.7).

КП «Теплоенергетик» є постачальником теплової енергії в житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 і наданими послугами користувалась відповідач.

Відповідачу створено особовий абонентський рахунок НОМЕР_3 абонентської книжки.

З пояснень відповідача та матеріалів справи вбачається, що мешканці житлового будинку АДРЕСА_4 розраховувалися за послуги з централізованого опалення за показниками приладу обліку теплової енергії до квітня 2013 року. До початку опалювального сезону 2013-2014 роках лічильник підлягав метрологічній повірці, яка не була проведена.

З жовтня 2013 року відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, розмір щомісячної плати за послуги з централізованого опалення (уразі відсутності засобів обліку) мешканцями даного будинку визначається згідно з нормативами споживання з розрахунку за 1 квадратний метр опалюваної площі квартири, з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяць, який є розрахунковим.

Згідно розрахунку заборгованості абонента НОМЕР_3 з інфляційними витратами та 3% річних ОСОБА_1 вбачається, що за період з 01.10.2013 року по 01.04.2017 року за відповідачем рахується заборгованість за надані послуги у сумі - 13105,20 грн., сума інфляційних втрат - 4483,35 грн., сума 3% річних складає - 643,01 грн. (а.с.6,34).

Розрахунок заборгованості щодо оплати наданих послуг відповідачем не спростований.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 зверталася із заявою до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної організації № 2 Кіровоградської міської ради» щодо неотримання послуг теплопостачання, у зв'язку із неналежним обслуговуванням підприємством мереж центрального опалення, просила скласти акт відносно засмічення труб центрального опалення і до чиїх повноважень належить обслуговування даних труб (а.с.43).

Відповідач звернулася із вищевказаною заявою про неналежне надання їй послуг лише після подання позову до суду про стягнення з неї заборгованості за використану теплову енергію.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач зверталася до позивача із заявами чи будь-якими скаргами про те, що їй не надавалися послуги з теплопостачання чи неналежне надання таких послуг.

Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг, оскільки він фактично їх отримує.

КП «Теплоенергетик» є постачальником теплової енергії в житловий будинок де власником квартири є відповідач і даний будинок забезпечується централізованим опаленням, а договірні правовідносини підтверджуються шляхом створення особового абонентський рахунок та видачі абонентської книжки.

Доказів про відокремлення квартири відповідача від централізованого теплопостачання або облаштування в ній інших альтернативних приладів опалення ОСОБА_1 не надала. Тарифи за послуги теплопостачання затверджені органом місцевого самоврядування.

За таких обставин, розрахунок фактичної потужності приладів опалення у квартирі відповідача при розгляді даної справи не має правового значення.

Виходячи з вище викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись із позовною заявою у липні 2017 року позивач просив про стягнення заборгованості за період, починаючи з 01.10.2013 року по 01.04.2017 року.

Відповідач у суді першої інстанції заявляла усне клопотання про застосування строку позовної давності, що підтверджується технічною фіксацією судового засідання від 04.12.2017 року (а.с.61).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач пропустив строк позовної давності про стягнення заборгованості, що стосується вимог про стягнення заборгованості за надані послуги за жовтень 2013 року по червень 2014 року. Даний період знаходиться поза межами трирічного строку подання до суду позову, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Тому, з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь КП «Теплоенергетик» заборгованість за використану теплову енергію за період починаючі з липня 2014 року по квітень 2017 року у розмірі - 9886,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних у відповідності до ч.2ст.625 ЦПК України необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно ч.2ст.625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Позивач звертаючись із вимогою про стягнення з відповідача індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми не надав належного розрахунку, який відповідає загально визначеній методиці нарахування зазначених санкцій в межах строку позовної давності, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Таким чином, встановлено, що сторони перебувають у фактичних договірних правовідносинах із часу створення особового абонентського рахунку та видачі абонентської книжки та те, що позивач надає послуги до помешкання відповідача де вона є власником і фактично використовує їх.

Докази того, що теплопостачання не надавалося до квартири відповідача відсутні, а тому колегія суддів приходити до висновку про обов'язок відповідача оплачувати надані позивачем послуги, а відсутність письмового договору щодо надання таких послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку їх оплати.

Враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенергетик» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2018 року - скасувати.

Позов Комунального підприємства «Теплоенергетик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану теплову енергію - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенергетик» (ЄДРППОУ 24153576) заборгованість за використану теплову енергію у розмірі - 9886,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенергетик» (ЄДРППОУ 24153576) судовий збір у розмірі - 2160,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

12.11.2018 року - складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: Т.М. Авраменко

О.А. Письменний