Справа № 539/1063/18
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року

Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Гудкова С.В.,

з участю секретаря судового засідання Яценко Л.І.,

відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного ОСОБА_2 "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивував тим, що 18.10.2012 року між ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, за яким банк надав відповідачці кредит в сумі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами ОСОБА_2», які викладені на банківському сайті, складає між ним та ОСОБА_2 Договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умовами якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ОСОБА_2 нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами ОСОБА_2», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни ОСОБА_2 та інших невідємних частин Договору, тобто розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись ОСОБА_2 за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідачка ОСОБА_1 не повернула своєчасно ОСОБА_2 грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, тому, станом на 31.03.2018 року має заборгованість 52527,62 гривні, яка складається з наступного: 4403,28 гривень - заборгованість за кредитом; 44946,83 гривні - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200 гривень - заборгованість за пенею та комісією; крім цього, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф(фіксована частина); 2477,51 гривня- штраф(процентна складова).

Позивач прохає стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 52527,62 гривні за Кредитним договором № б/н від 18.10.2012 року, а також судовий збір в розмірі 1762 гривні.

В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» не зявився, незважаючи на визнання його явки обовязковою, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, прохає задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала, прохає відмовити в його задоволенні за безпідставністю, пояснивши, що нею не заперечується той факт, що 18.10.2012 року вона отримала в ПАТ КБ «Приватбанк» банківську пенсійну картку, яку вона оформляла виключно для отримання пенсії по втраті годувальника на неповнолітнього сина. Пенсія перераховувалась їй близько 2-х років, після чого син став повнолітнім і почав отримувати пенсію сам, на свою картку. Вона категорично стверджує, що підписувала анкету-заяву саме на пенсійну картку, отримання інших банківських карток бажання вона не виявляла, «Умови та правили надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» не підписувала. Також до позову відповідачем не було надано Договору, який свідчить про отримання нею кредитного ліміту, тим паче, не надано підписаних нею Умов користування кредитними коштами, тобто вона заперечує той факт, що отримувала кредитні кошти у позивача та користувалась ними, про що також відсутні докази, зокрема, якісь квитанції, розрахункові чеки. Не може бути і доказом розрахунок, наданий позивачем, оскільки він не ідентифікований, тобто, не зрозуміло, по якій банківській картці проведено розрахунок.

Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що 18.10.2012 року між банком та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, за яким банк надав відповідачці кредит в сумі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31.03.2018 року отримані кредитні кошти відповідачкою не повернуто.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 18.10.2012 року заборгованість відповідачки перед позивачем становить 52527 гривень 62 копійки разом з процентами, пенею, штрафом. (а.с.5-6).

Також встановлено, що "Умови та правила надання банківських послуг", "Правила користування платіжною карткою" та "ОСОБА_2 банку", які долучені банком до позовної заяви, та на які посилається позивач, не містять підпису позичальника ОСОБА_1 (а.с.8-32).

Такі умови/правила/тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Вони не містять домовленості сторін щодо встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, розміру та підстав нарахування відсотків, комісій, штрафу та пені, в тому числі і надана до суду анкета - заява позичальника від 18.10.2012 року (а.с.7).

За таких умов суд вважає, що при укладенні договору шляхом підписання відповідачем вищевказаної анкети-заяви його сторонами не були погоджені такі умови договору як розмір кредиту, термін його повернення, підстави та умови нарахування відсотків, сплати комісій, штрафу та пені.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, представлені банківською установою умови, правила та тарифи надання кредиту не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови/правила/тарифи не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови/правила/тарифи розумів позичальник при підписанні відповідної заяви позичальника, що умови/правила/тарифи містили в момент підписання заяви позичальника саме заявлені банківською установою розміри та підстави для нарахування відсотків, комісій та пені, або ж в подальшому такі умови/правила/тарифи не змінювались. Вказана правова позиція була висловлена:

- в Постанові Верховного суду від 11 липня 2018 року по справі № 356/1261/16-ц;

- в Постанові Верховного суду від 06 червня 2018 року по справі № 754/13763/15-ц;

- Постанова від 10 травня 2018 року по справі № 239/100/15-ц;

- Постанова від 18 квітня 2018 року по справі № 234/10860/16-ц;

- Постанова від 06 березня 2018 року, справа № 308/4155/14-ц;

- Постанова від 21 лютого 2018 року справа № 203/5497/13-ц;

- Постанова від 14 лютого 2018 року справа № 578/132/16-ц;

До аналогічних висновків приходив і Верховний суд України у справах №6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15.

Представник позивача в судове засідання не зявився, і, відповідно, не пояснив, на яку саме редакцію Правил спирався Банк при підготовці позовної заяви, та яка редакція діяла на час підписання Кредитного договору.

Зазначене також підтверджує протиправність вирішення спору виходячи з непідписаних ОСОБА_1 Умов та правил надання банківських послуг, оскільки фактично не тільки відповідачці, але і суду не надано актуальної редакції цього документа на дату укладення Кредитного договору, що позбавило суд можливості визначитись з обґрунтованістю позовних вимог.

Відповідно до довідки, наданої позивачем (а.с.86), згідно Кредитного договору б/н від 18.10.2012 року клієнт ОСОБА_1 отримала картку №384608 зі строком дії до останнього дня 07.2016 року.

Дана довідка спростовує факт видачі Кредитної картки «Універсальна», і саме з цієї кредитки здійснювалось зняття кредитних коштів, та нараховувалась заборгованість згідно ОСОБА_2.

Анкета-заява від 18.10.2012 року, яка підписана відповідачкою, не містить даних про узгодження сторонами умов щодо отримання останньою послуги у вигляді кредиту та інших істотних умов кредитного договору, сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, а відповідно кредитний договір між ними не укладений.

Доводи позивача стосовно наявності у ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 кредитних правовідносин, з посиланням на укладення договору б/н від 18.10.2012 року та ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-Заяви (а.с.7) є неспроможними і ніяким чином не підтверджуються.

Із вказаної анкети-заяви, підписаної ОСОБА_1 чітко вбачається, що вона погодилась на отримання пенсійної картки (а.с.7 зворотна сторона). Тобто немає ніяких правових підстав для стягнення заборгованості з відповідачки.

Суду не надано будь-яких інших доказів отримання відповідачкою кредитних коштів або можливості отримання кредитних коштів. Наявний в справі «Розрахунок заборгованості» станом на 31.03.2018 року не містить відомостей про посадову особу, яка його складала, та не є належним доказом надання кредиту, оскільки, відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому суд не вбачає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, пені, зазначені в розрахунку, є правильними.

За викладених обставин суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які містять інформацію щодо предмету доказування, оскільки на підставі доданих до позовної заяви додатків неможливо встановити факт отримання відповідачем кредитних коштів, їх дійсну суму, повернутого боргу відповідачем та залишок боргу на час розгляду справи.

В звязку з тим, що позивачем не надано відомості про відкриті на імя відповідача банківські рахунки, неможливо перевірити доводи позивача про надання ОСОБА_1 Кредитної картки «Універсальна» та отримання кредитних коштів з неї.

Надана Виписка за картковим рахунком в електронному вигляді, не завірена належним чином, не містить будь-яких відомостей та не підписана особою яка має право на її складення, а тому не може бути належним доказом в силу ч.2 ст. 95 ЦПК України (Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього).

Наявні в справі інші докази (Розрахунок заборгованості за договором б/н від 18.10.2012 року, Анкета заява, Витяг з ОСОБА_2) містять суперечливі відомості щодо процентної ставки, та спростовують один одного, а саме:

- «Розрахунок заборгованості за договором б/н від 18.10.2012 року» складений виходячи з процентних ставок: спочатку на 30%, з 01.09.2014 року на 34.8% з 01.09.2014 року, з 01.04.2015 року на 43.2%;

- Доданий до позову «Витяг з ОСОБА_2 обслуговування кредитних карт «Універсальна» - містить процентну ставку в розмірі 36%;

- «Витягу з Тарифів…» суперечить досліджений в судовому засіданні Оригінал довідки про умови кредитування від 21.12.2010 року де вказані умови кредитування зовсім іншого кредитного продукту - Кредитна карта «Універсальна 55 днів пільгового періоду», з іншим розміром процентної ставки.

Ідентифікація-встановлення особи Клієнта на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій документів при його зверненні до банку для здійснення банківських операцій чи отримання інформації по рахункам Клієнта в порядку встановленому Договором чи діючим законодавством.

До таких висновків прийшов і ВС у постанові від 11 липня 2018 року по справі №356/1261/16-ц, у постанові від 06 червня 2018 року по справі № 754/13763/15-ц, у постанові від 18 квітня 2018 року по справі №234/10860/16-ц.

У зв'язку з відсутністю доказів щодо предмету спору, є підставою визнати позовні вимоги позивача недоведеними.

Також позивачем не надано належні та достатні докази щодо предмету спору, а саме Кредитний договір, підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи заяву позичальника.

ОСОБА_2 не надано беззаперечних доказів у розумінні ст. 76-81 ЦПК України того, що відповідачка, окрім пенсійної карти, отримувала Кредитну карту «Універсальна» від 18.10.2012 року. Також відсутні докази відносно укладення оспорюваного кредитного договору. Видача пенсійної картки і заповнення анкети-заяви, ніяким чином даний факт не доводять.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права та має бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,у хвалене судом відповідно до норм матеріального права із отриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо недоведеності позивачем факту виконання ним умов договору про надання кредитного ліміту відповідачці.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 207,626,628,638,639 ЦК України, ст.ст.12,13, 19, 76, 77,81,89, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України, Кредитним договором без № від 01.12.2010 року,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного ОСОБА_2 "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18.12.2018 року.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_3В.