Справа № 375/188/18
Провадження № 2/375/174/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2018 Рокитнянський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Нечепоренка Л.М., при секретарі Киричок В.В., розглянувши у відкритому спрощеному позовному провадженні в смт.Рокитне цивільну справу за позовом ПАТ АКБ «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

УСТАНОВИВ :

13.02.2018 до Рокитнянського райсуду надійшла позовна заява ПАТ АКБ «Індустріалбанк» про стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором№ 74089/363/к5 від 28.03.2013 у зв»язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов»язань. Згідно договору відповідач ОСОБА_1 отримав на споживчі цілі 20000 грн. на строк 24 місяці терміном з 28.03.2013 по 28.03.2015 зі сплатою 23% річних та щомісячної комісії в розмірі 0,5%. Однак у строки, встановлені договором, зобов»язання по погашенню кредиту, сплаті процентів за користування кредитом та сплаті комісії відповідачем не виконуються, внаслідок чого у нього виникла прострочена заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитом та сплаті комісії, а саме - прострочена заборгованість по кредиту становить 3786,77 грн., по процентам - 835,79 грн., по сплаті комісії - 700 грн.. Також у відповідності до п.6.4 кредитного договору за прострочення позичальником строку повернення кредиту він повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що становить 1114,37 грн. за період з 25.01.2017 по 24.01.2018? за прострочення сплати комісії за період з 31.01.2017 по 24.01.2018 в розмірі 63,04 грн., інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту в розмірі 3166,34 грн. та штраф згідно до п.6.5 договору в розмірі 2000 грн., всього 11737,95 грн..

Так як відповідач ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_1, а кредит останнім отримувався на споживчі цілі, тобто в інтересах сім»ї за згодою другого подружжя, просить стягнути суму заборгованості солідарно з двох відповідачів та в рівних частках стягнути судовий збір в сумі 1762 грн..

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, до суду не з»явився, натомість подав заяву, в якій підримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просить слухати справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, до суду не з»явився, заперечень проти позову не подав та не подав заяви про слухання справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, до суду не з»явилася, подала заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з неї кредитних коштів, оскільки на момент отримання коштів відповідачем ОСОБА_1 вони спільно вже не проживали і на потреби сім»ї отримані кошти не використовували. Також подала відзив на позовну заяву, де вказала аналогічні заперечення проти позову, посилаючись на те, що при отриманні коштів ОСОБА_1 вона в кредитному договорі зробила запис, що надає згоду на отримання коштів колишнім чоловіком та про ознайомлення з умовами кредитного договору. В той же час ніяких цивільно-правових зобов»язань між нею та позивачем укладено не було.

У відповідно і до ч.1 ст.223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін, які були належним чином повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Суд не вбачає підстав для проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення, що узгоджується із вимогами ст.280 ЦПК України, так як відповідач ОСОБА_2 надала суду відзив на позовну заяву.

Дослідивши надані докази по справі, відзив відповідача на позов, суд вважає, що є підстави для часткового задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 28.03.2013 був укладений кредитний договір№ 74089/363/к5 між позивачем та ОСОБА_1, в якому, на той час дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зробила запис, що надає згоду на отримання коштів колишнім чоловіком та про ознайомлення з умовами кредитного договору. В той же час ніяких цивільно-правових зобов»язань (порука, іпотека) між нею та позивачем укладено не було.

Згідно договору відповідач ОСОБА_1 отримав на споживчі цілі 20000 грн. на строк 24 місяці терміном з 28.03.2013 по 28.03.2015 зі сплатою 23% річних та щомісячної комісії в розмірі 0,5%.

У зв»язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов»язань по погашенню кредиту, сплаті процентів за користування кредитом та сплаті комісії у нього виникла прострочена заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитом та сплаті комісії, а саме - прострочена заборгованість по кредиту становить 3786,77 грн., по процентам - 835,79 грн., по сплаті комісії - 700 грн.. Також у відповідності до п.6.4 кредитного договору за прострочення позичальником строку повернення кредиту він повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що становить 1114,37 грн. за період з 25.01.2017 по 24.01.2018? за прострочення сплати комісії за період з 31.01.2017 по 24.01.2018 в розмірі 63,04 грн., інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту в розмірі 3166,34 грн. та штраф згідно до п.6.5 договору в розмірі 2000 грн., всього 11737,95 грн..

Так як відповідач ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_1, а кредит останнім отримувався на споживчі цілі, тобто в інтересах сім»ї за згодою другого подружжя, позивач просить стягнути суму заборгованості солідарно з двох відповідачів та в рівних частках стягнути судовий збір.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, є договора та інші правочини.

У відповідності до ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства.

Згідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або неналежне виконання і у відповідності до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня), якою, у відповідності до ч.1 ст.549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання.

Згідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов»язання, відповідає перед кредитором за завдані прострочені збитки.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання.

Ч.2 передбачений обов»язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені в договорі.

Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованих коштів та розрахунки заборгованості відповідають вимогам закону і тому правомірні та підлягають задоволенню в повному обсязі.

В той же час суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_2 суми заборгованості, нарахувань та судового збору.

Як вбачається із Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» :

«п.25. При оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого.

Положення статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК) щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів».

У відзиві на позов відповідачка вказує, що кошти, отримані відповідачем ОСОБА_1 він використав на власні потреби, а не в інтересах сім»ї.

Суд вважає, що позивачем не доведено, що отримані відповідачем ОСОБА_1 кредитні кошти були використані в інтересах сім»ї (придбання квартири, автомобіля, техніки), так як наявна згода в договорі іншого відповідача ОСОБА_2 не є підтвердження цього, а є тільки згодою на отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Тим паче, між відповідачкою ОСОБА_2 та позивачем не укладалися будь-які цивільно-правові угоди в забезпечення виконання кредитної угоди ОСОБА_1 (порука, іпотека), що в безспірному порядку підлягають виконанню.

Тому, на думку суду, вимоги ст.65 СК України про створення обов»язків для другого подружя при отриманні коштів одним із подружжя у вигляді кредиту не стосуються даного випадку.

Керуючись ст.ст.11, 509, 526, 599, 610-612, 625, 1049 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.65 СК України, ст.ст.12, 13, 77-82, 141, 263, 264-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства Акціонерного Комерційного Банку «ІНДУСТРІАЛБАНК» ( 69037 м.Запоріжжя, вул.Незалежної України, буд.39-Д МФО 313849, код ЄРДПОУ 13857564) заборгованість в сумі 11737 грн. 95 коп. та 1762 грн. судового збору. Всього підлягає до стягнення з ОСОБА_1 13499 грн. 95 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подання до Рокитнянського районного суду апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя