Справа №173/20/18
Провадження №2/173/371/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні спрощеному провадженні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

09.01.2018 року до суду звернулась позивач ОСОБА_1, з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини до відповідача ОСОБА_2

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2018 року позовна заява була залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення встановлених судом недоліків.

22.01.2018 року позивачем ОСОБА_1В,. подано уточнену позовну заяву про стягнення аліментів до відповідача ОСОБА_2

26.02.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача-фізичної особи.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощене провадження без виклику сторін на 23 квітня 2018 року.

Відповідачем наданий відзиву на позовну заяву.

Позивачем надані пояснення на відзив.

Згідно поданої позовної заяви просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку (прибутку) відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку,щомісячно до повноліття дитини, починаючи з дати звернення із позовною заявою до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з відповідачем позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20.03.2009 року

В період шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя з відповідачем у них не склалось. На даний час вони з відповідачем спільне господарство не ведуть та проживають окремо один від одного

Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоч працює, є особою працездатного віку та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, що й стало причиною звернення до суду.

Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідач наданий відзив на позовну заяву згідно якого відповідач позовні вимоги визнав частково. Просив стягнути з нього аліменти на користь позивачки на утримання сина в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що з вересня 2017 року по січень 2018 року він з позивачкою проживав періодично. І спільне проживання вони припинили лише з січня 2018 року. Він надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання сина «з рук в руки». Крім того позивачка ніде не працює та без його матеріальної допомоги не могла б самостійно проживати, утримувати сина та сплачувати комунальні послуги. За період з січня 2018 року по 29.03.2018 року він передав позивачці кошти в сумі 4300.00 грн. Крім того він сплачує аліменти на утримання сина від першого шлюбу в розмірі ? частини всіх видів заробітку. Та самостійно перераховує щомісячно аліменти на утримання даної дитини в розмірі 1000 грн. В свою чергу позивачка перешкоджає йому бачитись та спілкуватись з дитиною.

Позивачем подана відповідь на відзив на позовну заяву згідно якої позивач посилається на те, що відповідач спотворює дані про те, що він проживав з нею періодично до січня 2018 року та надавав матеріальну допомогу « з рук в руки» так як будь - яких доказів на підтвердного факту не надав, а вона даний факт заперечує. Зазначені відповідачем грошові кошти їй не передавав та вона їх не отримувала. Відповідачем невірно визначений розмір його середнього заробітку. Тому вона наполягає на стягненні аліментів в розмірі, зазначеному в позовній заяві.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.03.2009 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 20, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач.

Згідно доводів, викладених в позовній заяві відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Відповідач заперечував проти даного факту та вказував про те, що надавав позивачу грошові кошти на утримання сина «із рук в руки», але будь-яких доказів на підтвердження даного цього факту не надав. Тому суд вважає, що існують підстави для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Даний спосіб захисту прав дитини передбачений нормами Сімейного кодексу України та з ним погоджується суд.

Так як відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом

З наданих суду доказів встановлено, що відповідач працює та отримує заробіток в середньому 5000 грн., на місяць, що підтверджується довідкою про розмір заробітної плати. Також судом встановлено, що з відповідача стягнені аліменти на утримання дитини від першого шлюбу в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується довідкою Верхньодніпровського районного ВДВС ГТЮ в Дніпропетровській області.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує всі вищезазначені обставини та виходячи із розміру заявлених позовних вимог вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів його заробітку прибутку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Стягнення аліментів в даній сумі з урахуванням необхідності утримання дитини і зі сторони матері, на думку суду буде достатньою для задоволення необхідних потреб дитини відповідного віку та гармонійного її розвитку.

При цьому судом встановлено, що з відповідача стягнені аліменти на утримання дитини від першого шлюбу в такому ж розмірі, але суд не вбачає підстав для стягнення аліментів в меншому розмірі, так прибуток відповідача дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачкою. Крім того одна дитина не повинна перебувати в гіршому становищі по зрівнянню з іншою дитиною. В свою чергу при погіршенні матеріального стану відповідача, останній має можливість звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягненні з нього на утримання дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.

Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 09.01.2018 року. Тому аліменти на утримання дитини суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідач, хоч і зазначає, що надавав матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини з січня по березень 2018 року, але доказів цього суду не надав.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 704.80 грн., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір».

На основі ст. 180, 182, 183 СК України. керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 , 430 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити .

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: вул. Петровського. 173 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 09 січня 2018 року і до повноліття дитини.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: вул. Петровського. 173 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір на користь держави в сумі 704.80 грн.

Рішення допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 23.04.2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 23.04.2018

Оприлюднене 26.04.2018

Дата набрання законної сили 24.05.2018 року