АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/550/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 33 Дунаєв С. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Новікова О.М.

Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І.,

за участю секретаря: Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Дунаєва С.О., у справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства внутрішніх справ України в особі УМВС України в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві, Державної казначейської служби України, третя особа: Черкаська місцева прокуратура, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2017 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до відповідачів про відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди у зв'язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності та триманням під вартою з 11.01.2005 року по 30.03.2009 року як підозрюваного (обвинуваченого) у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Судовий розгляд кримінальної справи закінчився 26.02.2014 року закриттям провадження у справі у зв'язку з відмовою прокурора від державного обвинувачення та прийняття її судом. Відмова прокурора від обвинувачення обумовлена тим, що під час досудового розслідування не здобуто належних та допустимих доказів, достатніх для підтвердження вини підсудних (в тому числі, позивача) у вчиненні інкримінованих їм злочинів, а відомості судового слідства не підтверджують пред'явленого підсудним обвинувачення.

За вказаний період з 11.01.2005 року по 26.02.2014 року за позивачем здійснювалось необґрунтоване кримінальне переслідування, а з 11.01.2005 року до 30.03.2009 року він незаконно перебував під вартою.

ОСОБА_5 стверджує, що отримав психічну травму, невротичні розлади внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, а саме катування, застосування фізичної сили, заморення, неодноразових втрат свідомості при нанесенні тілесних ушкоджень працівниками ГУ МВС України в Київській області. Психотравматичні фактори викликані приниженням честі, гідності, душевними стражданнями, погіршенням стану здоров'я. Під час перебування під вартою колишня дружина позивача з ним розлучилась, чим йому завдано додаткових душевних та емоційних страждань.

Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив у 1 000 000 (один мільйон) грн.

Крім того, внаслідок тримання під вартою він позбавився від ймовірного заробітку.

Внаслідок позбавлення права на працю позивачу завдано втрат матеріального характеру, які він оцінює в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн.

Тому ОСОБА_5 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 1 050 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність та органів досудового розслідування.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з відсутності встановлених обставин про застосування під час тримання позивача під вартою фізичного чи психологічного насильства, тортур чи катувань. Суд зазначив, що факти завдання позивачем собі шкоди шляхом ковтання ложки, голодування, написання скарг та самостійне ушкодження свого здоров'я свідчать про прояв особистого протесту позивача проти дій працівників правоохоронних органів, натомість самі по собі не є підтвердженням застосування до нього забороненого законом насильства з боку сторонніх осіб. Позивачем не доведено факт перебування під вартою без законних підстав та застосування до нього забороненого законом фізичного чи психологічного насильства, тому районний суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимоги.

Позовні вимоги ОСОБА_5 про відшкодування шкоди на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" судом першої інстанції не розглядались.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку, вважаючи висновки суду незаконними та необ'єктивними.

Апелянт зазначив, що суд не взяв до уваги позицію прокурора, який визнав позов частково. Крім того суд несправедливо відмовив у позові у зв'язку з недоведеністю моральних страждань позивача, так як в матеріалах справи містяться висновки судово-психологічної експертизи, якими встановлено особливості психологічних ознак позивача у зв'язку з триманням під вартою.

ОСОБА_5 просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

На апеляційну скаргу Головним управлінням Державної казначейської служби України подано відзив, у якому вказано, що судом вірно встановлено законність тримання позивача під вартою. Тому, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси - без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2004 року в в селі Веприк, Фастівського району, Київській області здійснено незаконне заволодіння автотранспортом «Мітцубісі Паджеро», який належав гр. ОСОБА_7 За даним фактом було розпочато кримінальну справу, розслідування якої здійснювалось Фастівським РВ ГУМВС в Київській області.

11.01.2005 року у м. Бориспіль, Київської області позивач був затриманий працівниками Бориспільського РВ ГУМВС в Київській області. В цей же день був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, який направлений для розгляду до суду. (т.1 а.с.237-240)

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2005 року ОСОБА_5 визнано винним за ст. 185 КУпАП та призначено покарання у вигляді адміністративного арешту на строк 15 діб. (т. 1 а.с. 247)

Відповідно до постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту у зв'язку з обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. ( т. 1 а.с. 74)

Термін тримання ОСОБА_5 під вартою продовжувався кілька разів.

З 25.10.2006 року по 26.02.2014 року справа розглядалася у Васильківському міськрайонному суді Київської області різними колегіями суддів.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2009 року запобіжний захід щодо позивача, тримання під вартою, було замінено на заставу в розмірі 20 060 грн. ( т. 2 а.с. 58)

26.02.2014 року під час судового засідання прокурор, який брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції виніс постанову про відмову від обвинувачення в суді, в якій зазначив, що кримінальна справа слухається з 2005 року та до цього часу не знайшла свого законного вирішення, під час досудового розслідування не здобуто належних та допустимих доказів, достатніх для підтвердження вини підсудних у вчиненні інкримінованих їм злочинів, дані судового слідства не підтверджують пред'явленого підсудним обвинувачення.

Колегія суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області 26 лютого 2014 року винесла ухвалу, якою прийняла відмову прокурора від державного обвинувачення у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.3 ст.289 КК України та закрила кримінальну справу. (т.1 а.с.8-12)

Загалом позивач перебував під слідством понад 9 років, з яких під вартою незаконно перебував 4 роки 2 місяці та 20 днів.

Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи №548/17-23 від 15.12.2017 року ситуація, за якою позивач тримався під вартою при попередньому ув'язненні (за умов та обставин, викладених в позовній заяві) є психотравмуючою. ОСОБА_5 має зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок впливу обставин тримання його під вартою при попередньому ув'язненні у вказаний період. ОСОБА_5 спричинені страждання (моральна шкода) за умов ситуації, за якою він утримувався під вартою при попередньому ув'язненні (за умов обставин, викладених в позовній заяві. (т. 2 а.с. 90 зв.)

Дослідивши всі обставини справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, на підставі системного аналізу положень ст. ст. 1167 та 1174 ЦК України, обґрунтовано прийшов до висновку, що позивачем не доведено факт перебування під вартою без законних підстав та застосування до нього забороненого законом фізичного чи психологічного насильства. Тобто відсутні підстави для задоволення позову, які не охоплюються обставинами, визначеними в Законі України від 01 грудня 1994 року № 267/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Що стосується посилань ОСОБА_5 на вказаний вище Закон України № 267/94-ВР, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Частинами першою та другою статті 12 Закону України № 267/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 цього ж Закону України передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою ст. 12 Закону.

Згідно з п. 11, 12, 17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року N 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року N 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року N 41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину суд зобов'язаний роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди.

Для визначення розміру шкоди, переліченої в п.п. 1,3,4, ст. 3 Закону України № 267/94-ВР громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при закритті справи судом до суду, який розглянув справу по першій інстанції.

У місячний термін з дня звернення громадянина суд, що розглядав справу витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди і виносить передбачену ч. 1 ст. 12 закону ухвалу.

Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено ч. 1 ст. 13 закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з ч. 1 ст. 12 закону.

Отже, чинним законодавством чітко визначено певний порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Придніпровський районний суд Черкаської області не є судом, який визначено Законом № 267/94-ВР для вирішення питання відшкодування шкоди.

На підставі приведених вище доводів колегія суддів погоджується з висновком районного суду, який у своєму рішенні вказав на право ОСОБА_5 звернутись до належного суду в порядку, передбаченому Законом України № 267/94-ВР для захисту своїх інтересів.

Посилання апелянта на ч. 4 ст. 110 ЦПК України (в редакції на час звернення до суду) є непереконливим. Вказана норма визначає підсудність справи за позовом про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури або суду, тобто справи про відшкодуванні шкоди, що передбачено ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування або зміни цілком обґрунтованого та вірного по суті рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 травня 2018 року.

Судді