Справа № 132/186/18
Провадження № 22-ц/772/921/2018
Головуючий у суді першої інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 травня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року, ухвалене суддею Сєліним Є.В. повний текст якого складено 26 лютого 2018 року,

в справі №132/186/18

за позовом ОСОБА_3 (позивач)

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (відповідач),

про визнання недійсними та скасування наказів про прийняття на роботу в частині визначення строку дії трудового договору та про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внесення змін до трудової книжки,-

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про визнання недійсними та скасування наказів про прийняття на роботу в частині визначення строку дії трудового договору та звільнення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внесення змін до трудової книжки. В обґрунтування позову посилалась на те, що 17.10.2001 року вона була прийнята на роботу до Виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на посаду директора Калинівської районної виконавчої дирекції.

04.07.2017 між нею та управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області було укладено Контракт №7, відповідно до умов якого її було призначено на посаду начальника Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, строком з 01.08.2017 року по 14.12.2017 року, а тому 31.07.2017 року вона була звільнена із посади директора Калинівської районної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в порядку переведення.

Наказом управління виконавчої дирекції №297-к/тр від 11.12.2017 року її було звільнено з посади начальника Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з 14.12.2017 на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП - в зв'язку із закінченням строку дії Контракту №7.

Разом з тим, наказом № 324-к/тр від 12.12.2017 року її призначено на посаду виконуючого обов'язки начальника Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на строк з 15.12.2017 року по 29.12.2017 року, а наказом від 18.12.2017 року за № 366-к/тр її було звільнено з займаної посади з 29.12.2017 року, у зв'язку із закінченням строку дії строкового трудового договору, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Вважає неправомірним наказ №324-к/тр від 12.12.2017 року в частині встановлення строку дії трудового договору до 29.12.2017 року, оскільки у заяві, яка була підставою для його видання відсутній кінцевий строк прийняття її на роботу. Таким чином, на думку позивачки, не відбулось передбаченого законом «погодження сторін» як обов'язкової умови для укладення строкового трудового договору, який до того ж не був таким, що укладався з урахуванням якогось особливого характеру її роботи, або умов її виконання, чи на захист її інтересів як працівника.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати недійсним та скасувати наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області №324-к/тр від 12.12.2017 року в частині визначення строку трудового договору до 29.12.2017 року; визнати недійсним та скасувати наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області №366-к/тр від 18.12.2017 року про звільнення її з роботи; поновити її на роботі на посаді начальника Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов'язати останнього внести до її трудової книжки відповідні записи про поновлення на роботі.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із рішенням, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що в заяві про прийняття на роботу від 11.12.2017 року вона не зазначала про кінцевий строк роботи, а тому вказівка на такий строк в наказі про прийняття є безпідставною і між нею та роботодавцем не було погодження строку договору як необхідної умови його укладення на визначений строк. Крім того, їй не було відомо про тимчасовий характер виконання обов'язків керівника відділення й необхідність укладення саме строкового договору, а відповідні висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, що на думку позивача призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а саме статей 23, і п. 2 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне і обґрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, що виникають з трудових відносин - пункт 2 частини 1 статті 274 ЦПК України.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, а сторонами не заперечуються наступні обставини справи.

Наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Олійника М.П. від 04.07.2017 року № 13-к/тр, ОСОБА_3 з 01.08.2017 року прийнято на посаду начальника Калинівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на підставі контракту №7 від 04.07.2017 року (а.с. 53-58) в порядку переведення за її згодою з Калинівської районної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з ТВП, а наказом від 11.12.2017 року №297-к/тр, останню звільнено 14.12.2017 року із зазначеної посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України - закінчення строку дії контракту №7 від 04.07.2017 року (а.с. 62).

Наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Олійника М.П. від 12.12.2017року № 324-к/тр, ОСОБА_3 призначено виконуючим обов'язки начальника Калинівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області з 15.12.2017 року по 29.12.2017 року (а.с. 64).

Відповідно до наказу начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Олійника М.П. від 18.12.2017 року №366-к/тр, ОСОБА_3 звільнено з посади виконуючого обов'язки начальника Калинівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області 29.12.2017 року згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України - у зв'язку із закінчення строку дії трудового договору.

Позивачем оспорюється правомірність включення до вищевказаного наказу кінцевої дати трудового договору, а відтак і її звільнення з посади в зв'язку із закінченням строкового трудового договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що укладаючи з позивачем строковий трудовий договір від 12.12.2017 року, та після закінчення його дії звільняючи її на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, відповідач діяв у відповідності до вимог закону.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції й відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на таке.

Згідно з статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення є однією з підстав припинення трудового договору (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Отже для укладення договору на визначений строк необхідним є дотримання певних умов, до яких належать: погодження сторонами такого строку, а також неможливість встановлення трудових відносин на невизначений строк.

ОСОБА_3 в заяві від 11.12.2017 року про призначення її виконуючою обов'язки начальника Калинівського відділення Управління ВД ФСС України у Вінницькій області дійсно вказала лише початок строку трудового договору - 15.12.2017 року.

Проте відсутність в заяві кінцевого строку трудового договору не означає, що між сторонами досягнуто згоди про його укладення на невизначений строк.

Так, термін «погодження» передбачає дію із значенням «погодити», «погоджувати», тобто одержувати чиє-небудь схвалення, згоду на щось, узгоджувати, приходити до єдиної думки обговорюючи що-небудь, приводити у відповідність з чим-небудь, установлювати потрібне співвідношення тощо.

В заяві від 11.12.2017 року ОСОБА_3 висловила своє бажання й згоду бути призначеною на відповідну посаду починаючи з певної дати, а в наказі від 12.12.2017 року іншою стороною передбачено кінцевий строк строкового трудового договору - 29.12.2017 року, з яким ОСОБА_3 в свою чергу також ознайомилася 13.12.2017 року засвідчивши своїм підписом, а 15.12.2017 року приступила до виконання строкового трудового договору вийшовши на роботу.

Суд першої інстанції вірно не прийняв як необґрунтовані посилання позивачки на те, що ознайомлюючись з наказом вона звернула увагу лише на його підставу, якою була її заява від 11.12.2017 року, проте не зауважила того, що її призначено на строк з 15.12.2017 року по 29.12.2017 року, про що чітко зазначено в тексті наказу (а.с. 64).

При цьому таке обмеження строку трудового договору не було свавільним з боку роботодавця, а викликане об'єктивною неможливістю встановлення трудових відносин на невизначений строк з урахуванням того, що постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 року №50 затверджено й введено в дію з 01.01.2018 року структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду, згідно з якою Калинівське відділення ВД ФСС у Вінницькій області не передбачене, а відповідний район увійшов до складу території обслуговування іншого робочого органу (а.с. 39).

Посилання апелянта на те, що при написанні заяви від 11.12.2017 року вона насправді розраховувала на укладення трудового договору на невизначений строк і відповідне продовження роботи спростовуються також тим, що відповідно до частини 4 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», керівники управління виконавчої дирекції Фонду та їх відділень виконують свої повноваження на умовах контракту, який є особливою формою трудового договору, з обов'язковим зазначенням, серед інших умов, строку його дії (частина 3 статті 21 КЗпП України).

ОСОБА_3 як начальник Калинівського відділення Управління ВД ФСС України у Вінницькій області була стороною такого контракту, укладеного на строк 01 серпня 2017 року по 14 грудня 2017 року.

Суд першої інстанції вірно виходив із того, що дія даного контракту не продовжувалася, новий контракт на інший строк не укладався, а після попередження про припинення трудових відносин згідно діючого на той час контракту, яке мало місце в жовтні 2017 року, наказом від 11.12.2017 року ОСОБА_6 було звільнено з посади начальника Калинівського відділення 14.12.2017 року у зв'язку з підставами, передбаченими в контракті від 04.07.2017 року №7 (закінчення строку дії контракту), згідно п. 8 статті 36 КЗпП України.

Отже строковий характер роботи позивача встановлений законом, так як зайняття відповідної посади можливе лише на умовах контракту, а для виконання обов'язків начальника відділення впродовж двох тижнів сторони погодили укладення строкового трудового договору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді:/підпис/ Медвецький С.К.
/підпис/ Копаничук С.Г.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Стадник І.М.