АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року

м. Рівне

Справа № 556/2371/14-ц

Провадження № 22-ц/787/8/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів:. Боймиструк С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року. Ухваленого суддею Котик Л.О. у справі № 556/2371/14-ц

в с т а н о в и в :

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадщину.

Позовну заяву мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року, помер її чоловік - ОСОБА_8 Після смерті чоловіка вона вступила у фактичне користування та володіння майном, слідкує і підтримує його в належному стані. Жодних претензій до неї стосовно успадкованого майна ніхто не ставить. Вважає, що набула право власності на дане майно. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. Зареєструвати своє право на спадщину вона не може оскільки відсутні правовстановлюючі документи .

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 , як частку в спільному майні подружжя та право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка -ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення мотивовано тим, що оскільки будинок набутий в період шлюбу між позивачем та її чоловіком ОСОБА_8 позивач має право власності на ? частину будинку як частку у спільному майні подружжя та право на ? частину в порядку спадкування, оскільки вона є спадкоємцем першої черги за законом.

В апеляційній скарзі, поданій 19 серпня 2017 року до Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_6 вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що її, як спадкоємця першої черги після смерті батька ОСОБА_8, на час розгляду справи по суті судом не було залучено як відповідача по справі, чим було позбавлено її права на справедливий суд та рівність перед законом, оскільки вона у встановлений законом строк подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік позивача ОСОБА_9. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1, який йому належав на праві власності, що стверджується випискою із по господарської книги №2 (а.с.76).

Спадкоємцями першої черги є дружина ОСОБА_3 та їх семеро дітей, в тому числі ОСОБА_4, ОСОБА_5 які прийняли спадщину оскільки проживали із спадкодавцем та ОСОБА_6, яка 24.10.2012 року у встановлений строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

20 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Проте, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки будинок набутий в період шлюбу між позивачем та її чоловіком ОСОБА_8 позивач має право власності на ? частину будинку як частку у спільному майні подружжя, а також право на ? частину в порядку спадкування, оскільки вона є спадкоємцем першої черги за законом.

Отже, суд першої інстанції в порушення положень ч.1 ст.11 ЦПК України (2004р.)вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимоги з таких підстав не заявлялись.

В судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач ОСОБА_3 померла.

Ухвалою Апеляційного суду рівненської області від 11 жовтня 2017 року провадження у справі зупинено до встановлення правонаступників.

12 березня 2018 року провадження у справі відновлено.

У відповідності до вимог ст.3 ЦПК України (2004 р.), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, чинної на час вирішення спору, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що особа має право на захист свого порушеного права лише у випадку реального його порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому відповідачем у справі має бути особа, яка реально порушує чи створює реальну небезпеку порушення прав позивача.

Проте вивченням матеріалів справи встановлено, що жодних прав власності позивача відповідачі не порушували. Навпаки позивач доводила, що будь-якого спору між сторонами немає.

За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

Оскільки спір про визнання права власності на житловий будинок є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є всі спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Отже, у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності ЦК. При цьому судам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

В порушення вимог закону, місцевий суд цих вимог закону не врахував та не залучив до участі в справі всіх належних відповідачіа - інших спадкоємців, які у визначений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини чим фактично вирішив питання про права та обов'язки особи, яка не брала участь в справі, що призвело до неправильного вирішення справи.

Також, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції залишив поза увагою, що з позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутися особа лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Дані роз'яснення містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Мотивована відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно у матеріалах справи відсутня.

Таким чином, суд першої інстанції визнав за позивачем право власності на вищевказане нерухоме майно в порядку спадкування без встановлення обставин щодо прийняття спадщини позивачем та не залучив до участі у справі всіх зацікавлених осіб. В порушення вимог закону, місцевий суд цих вимог закону не врахував та не залучив до участі в справі належного відповідача - інших спадкоємців зокрема ОСОБА_6, що призвело до неправильного вирішення справи.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках .

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та права воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, ст. 376, ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити .

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадщину відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 квітня 2018 року.

Головуючий :

Судді :