Номер провадження: 22-ц/785/1229/18
Номер справи місцевого суду: 500/5782/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

ОСОБА_2,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу заапеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

03 листопада 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №SAMDN8092 від 29 березня 2004 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 не виконуючи належним чином свої зобов'язання за вказаним договором, порушив норми законодавства та умови договору, у зв'язку з чим за ним станом на 31 серпня 2016 року у нього виникла заборгованість в сумі 37 045,82 гривень.

На підставі зазначеного ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом та просило його задовольнити в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні відповідач з позовними вимогами не погодився, просив у задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності, крім того, зауважив, що доводи надані позивачем у позові не відповідають умовам, які були зазначені в договорі.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процессуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 24.04.2018 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, що містяться у відзиві відповідача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, 29 березня 2004 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № SAMDN8092, згідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, у звязку із неналежним виконанням своїх зобовязань за кредитиним договором, відповідно до розрахунку наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», у ОСОБА_4 станомна 31 серпня 2016 року виникла заборгованість у сумі 37 045, 82 гривень, яка складається із: 6 108,09 гривень - заборгованість за кредитом, 30 937,73 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19.03.2014 року по справі №6-14 цс 14 та постанові від 18.06.2014 року по справі №6-61 цс 14, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 отримав кредитну картку №382990, термін дії якої до останнього дня 03.2012 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором з 14.05.2004 року по 31.08.2016 року вбачається, що останній платіж був зроблений 31.03.2009 року.

Позивач звернувся до суду із позовом 03.11.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності встановленого законом.

В силу ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, за відсутності поважних причин пропущення позовної давності, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, за наявності письмової заяви відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності (а.с.33), суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову на підставі ч.4 ст.267 ЦК України - у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно послався на норми закону, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами та дійшов до обґрунтованого висновку про порушення прав банку відповідачем ОСОБА_3, шляхом допущення ним заборгованості по кредитному договору, однак у звязку із пропущенням строку позовної давності районним судом у задоволенні позовних вимог було обґрунтовано відмовлено.

Посилання в апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й у ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог немає.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 24 квітня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_5

ОСОБА_2