Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 464/11529/14-ц

провадження № 61-6980св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
відповідачі: ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Омега Банк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє представник ОСОБА_4, на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 05 липня 2016 року у складі судді Бойко О. М. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпунктів 4, 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Омега Банк»

(далі - ПАТ «Омега Банк»), про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 14 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), у подальшому правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних, з терміном користування кредитом до 13 квітня 2018 року.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого останній набув право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 14 квітня 2008 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 06 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 34 708,61 доларів США, що в еквіваленті становить 861 467,70 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 34 059,05 доларів США, що в еквіваленті становить

845 345,62 грн; пеня - 649,56 доларів США, що в еквіваленті становить 16 122,07 грн, яку ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_2

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи: ОСОБА_3, ПАТ «Омега Банк», про визнання правочину недійсним.

Зустрічний позов мотивований тим, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Вектор Плюс» укладено договір передачі (відступлення) права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора ПАТ «Омега Банк» до нового кредитора. Однак, ОСОБА_2 вказувала на те, що вказаний договір є недійсним в частині, що стосується передачі права вимоги до неї, оскільки вона не надавала згоди банку на передачу персональних даних та право відступлення третім особам. Крім того, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не мала право отримувати іноземну валюту за кредитним договором, не маючи ліцензії Національного банку України (далі - НБУ) на право здійснювати валютні операції.

На підставі вищевказаного, ОСОБА_2 просила суд визнати частково недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 05 липня 2016 року позов ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» заборгованість за кредитним договором від 14 квітня 2008 року у розмірі 34 708,61 доларів США, що в еквіваленті становить 861 467,70 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що неналежне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору тягне цивільно-правову відповідальність, яка передбачена статтями 526, 625 ЦК України, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної заборгованості у примусовому порядку. Крім того, ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами порушення її прав та законних інтересів укладенням договору факторингу від 28 листопада 2012 року.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року рішення Сихівського районного суду міста Львова від 05 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позичальник не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором, не здійснювала погашення заборгованості за вказаним договором в добровільному порядку, тому суд правомірно стягнув зазначену заборгованість у примусовому порядку.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3,

в інтересах якої діє представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено без участі сторін у справі. Судами попередніх інстанції не досліджено, з якого саме часу ОСОБА_2 не сплачує кредит, що позбавило її можливості подати заяву про застосування строків позовної давності. Крім того, суди не взяли до уваги, що договором іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 є майновим поручителем, забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором. Крім того, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» індивідуальна та генеральна ліцензія для здійснення валютних операцій НБУ не видавалась.

У квітні 2017 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.

08 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є

ПАТ «Омега Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних, з терміном користування кредитом до 13 квітня 2018 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та

вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами встановлено, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Омега Банк»

та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого останній набув право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 14 квітня 2008 року.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 вказувала, що

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», яке набуло право вимоги за кредитним договором від 14 квітня 2008 року, не мало право отримувати іноземну валюту за кредитним договором, не маючи ліцензії НБУ на право здійснювати валютні операції, у зв'язку з чим просила визнати частково недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оспорюваний договір факторингу укладений з дотриманням усіх визначених законодавством істотних умов.

Встановивши, що ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами порушення її прав та законних інтересів укладенням договору факторингу, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання правочину недійсним.

Задовольняючи позов ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині стягнення боргу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_2 не виконала умов кредитного договору, допустила порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, у зв'язку з чим стягнув вказану заборгованість.

З такими висновками судів попередніх інстанцій в цій частині повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені судами без належного з'ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з огляду на таке.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі вона вказувала, що останній платіж ОСОБА_2 здійснила 11 травня 2011 року, та посилалась на квитанцію № U7904-5. Також вказувала, що жодних платежів в подальшому не сплачувала.

Однак, розрахунок заборгованості з детальним помісячним описом пені, (штрафу), процентів, тіла кредиту з підписом відповідальної особи; окремі розрахунки по сумах, яка сплачена відповідачем з деталізацією за кожен місяць в матеріалах справи не міститься. Тому суди не встановили обставини справи щодо періоду виникнення боргу та розміру заборгованості за цей період.

Отже, суд першої інстанції не перевірив детального розрахунку заборгованості, а апеляційний суд не розглянув доводи апеляційної скарги та не навів вмотивованих обґрунтувань на підтвердження своїх висновків про розмір заборгованості, отже не повно встановив обставини справи в цій частині.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Проте суди попередніх інстанцій не перевірили наданий позивачем розрахунок заборгованості, не встановили всіх складових кредитного боргу.

Вказаний вище висновок узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30 вересня 2015 року у справі

№ 6-1825цс15.

За таких обставин при новому розгляді справи, судам необхідно дослідити обґрунтований розрахунок заборгованості та здійснити процесуальні дії в межах, визначених процесуальним законом.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» індивідуальна та генеральна ліцензія для здійснення валютних операцій НБУ не видавалась, оскільки

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» є фінансовою установою, яка відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, надає такий вид фінансової послуги як факторинг. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату

(у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Отже, фактору для укладення договору факторингу валютна ліцензія не потрібна, адже, уклавши договір факторингу, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не здійснює валютних операцій, оскільки відповідно до умов договору до фактора переходить право грошової вимоги до третьої особи за плату.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог про визнання правочину недійним ухвалені відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому вказані судові рішення в цій частині на підставі частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів в цій частині не спростовують.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої Інстанції.

Оскільки судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Враховуючи зазначене, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи в частині вирішення первісних позовних вимог не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє представник ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 05 липня 2016 року

та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 05 липня 2016 року

та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про визнання правочину недійсним, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик