КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 761/45030/16-ц

провадження № 22-ц/824/1665/2018

13 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суду складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року у складі судді Гуменюк А.І.,

встановив:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство &q?ці;Родовід Банк&q?о ; ( далі - ПАТ &q?&q;Родовід Банк&quПА;) звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором 77.1/АА-00310.07.2 від 25.12.2007 року, що станом на 09.11.2016 року становить 315,83 доларів США та 55 039, 97 грн, яка складається з : суми заборгованості по кредиту та процентам - 315,83 доларів США; суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам -50 639,64 грн; суми 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам - 1 439,30 грн.; суми 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 155,62 грн; суму інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 2 805,41 грн.

Також просило відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 25.12.2007 року між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого з 17.06.2009 року було змінено на ПАТ &q?у ;Родовід Банк&qu н;, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 77.1/АА-00310.07.2, за умовами якого банк відкриває позичальнику не відновлювану кредитну лінію на загальну суму 38 125, 00 доларів США терміном по 25 грудня 2014 року включно. Процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 7,70 % річних.

Згідно додаткової угоди від 17 жовтня 2008 року до кредитного договору процентна ставка встановлюється в розмірі 9,7% річних.

Відповідно до п.3.9 кредитного договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів позичальник зобов'язується сплачувати банку за кожний день прострочки пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченого платежу.

З метою забезпечення виконання зобов'язання позичальника по вказаному кредитному договору, між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором.

Всупереч положенням Цивільного кодексу України та умовам кредитного договору, ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за вищевказаним договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 09 листопада 2016 року становить 315,83 дол. США та 55 039,97 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 315,83 доларів США, пеню у розмірі 8 214 грн 74 коп., 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 1 439 грн 30 коп. та судові витрати, пов'язані із розглядом справи, у розмірі 1 378 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року виключено у мотивувальній частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року абзац: «Судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем № 1 умов Кредитного договору, в останньої утворилася заборгованість у розмірі 315 доларів США 83 центи, що підлягають стягненню, солідарно, з Відповідачів на користь Позивача». Виключено у резолютивній частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року «стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 315 (триста п'ятнадцять) доларів США 83 центи».

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Родовід Банк» - Свинар М.Ю. просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року в частині зменшення розміру пені та стягнення 3% річних від суми простроченої плати за обслуговування кредиту у розмірі 155,62 грн. та інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту в розмірі 2 805,41 грн та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ &quух;Родовід Банк&q?им; задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що судом не було враховано, що п. 1.6.1 кредитного договору передбачено, що плата за обслуговування кредиту вноситься на рахунок НОМЕР_1, який є гривневим рахунком для погашення заборгованості за комісією. Оскільки плата за обслуговування кредиту здійснювалась у гривні та входить до грошового зобов'язання, у відповідності до вимог Цивільного кодексу України у банку були правові підстави для нарахування штрафних санкцій.

Крім цього, судом першої інстанції було зменшено розмір пені з 50 639,64 грн до 8 214,74 грн, проте в матеріалах справи відсутні докази, які могли бути підставою для застосування ч.3 ст.551 ЦК України.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.12.2007 року між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого змінено на ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 77.1/АА- 00310.07.2, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 38 125 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 7,70 % річних, терміном до25.12.2014 року.

13.10.2008 року між вказаними сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої було змінено відсоткову ставку, яка встановлена в розмірі 9,7 % річних.

Станом на 09.11.2016 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість перед банком, яка становить: 315,83 доларів США - заборгованість за кредитом та процентами; 50 639,64 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам; 1 439,30 грн. - 3 % річних від суми простроченого кредиту та процентів; 155,62 грн. - 3 % річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту; 2 805,41 грн - інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а відповідач ухиляється від повного виконання умов договору.

При цьому судом взято до уваги, що 07 квітня 2017 р. заборгованість за кредитом та процентами в сумі 315,83 доларів США була сплачена.

Зменшуючи розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам з 50 639,64 грн до 8 214,74 грн, суд першої інстанції виходив з того, що розмір неустойки перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у вказаній частині з огляду на таке.

За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України).

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку.

Частина 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Встановивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, суд правильно застосував до спірних правовідносин норму ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню, та зменшив нараховану суму пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів до розміру заборгованості.

Відмовляючи у стягненні 155,62 грн. - 3 % річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту та 2 805,41 грн - інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що до вказаних позовних вимог положення статті 625 ЦК України не застосовуються.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції у вказаній частині, виходячи з наступного.

Щомісячна плата за обслуговування кредиту передбачена умовами договору та є грошовим зобов'язанням, за прострочення сплати якої може бути застосована відповідальність у виді стягнення 3% річних відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що вказані вимоги задоволенню не підлягають з інших підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі (на купівлю автомобіля), особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч. 5 ст. 11, частин 1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6-1746 цс 16.

Пунктом 1.5.1 кредитного договору передбачено щомісячну плату за обслуговування кредиту у розмірі 0,2500 % від суми виданого кредиту.

З огляду на те, що у зазначеному пункті не зазначено, за які саме послуги цю комісію встановлено та фактично позичальник мав сплачувати за послуги, що супроводжували кредит, вказана умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

У зв`язку з цим рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк» про стягнення 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту та інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові з інших підстав.

В іншій частині сторони ухвалене по справі рішення не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-383, 389 ЦПК України суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року в частині відмови у задоволення позову про стягнення 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту та інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в частині стягнення 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту та інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк