Справа № 585/615/18
Номер провадження 2/585/444/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді Яковця О.Ф.,

при секретарі Петренко Л. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Ромни справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чисте місто» Роменської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Чисте місто» РМР про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги мотивує тим, що наказом від 11.04.2013 року він був прийнятий на роботу в КП «Чисте місто» РМР на посаду вантажника, а наказом від 17.07.2015 року звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). В день звільнення 17.07.2015 року з ним не було проведено повного розрахунку належних йому коштів. 16 травня 2017 року Ніжинським міськрайонним судом було прийнято рішення по справі № 740/4618/16-ц про стягнення заборгованості по зарплаті (індексації), компенсації за затримку розрахунку за період з 17 липня 2015 року по 02 березня 2017 року та понесених витрат на правову допомогу, і всього стягнуто на його користь 49153,92 грн. Постановою ВДВС Роменського МРУЮ від 06.02.2018 року ВП № 54816838, ВП № 54816963 встановлено, що борг 49153,92 грн. з КП «Чисте місто» РМР на його користь стягнуто. Крім того, оскільки з дня його звільнення відповідач не сплатив йому заробітну плату, то відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 30.03.2017 року по 05.02.2018 року, що складає 229 робочих днів. Тому сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 24670,17 грн. (107,73 грн. - середньоденна заробітна плата х 229 робочих днів). Також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, в тому числі на правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 грн.

В судове засідання позивач не зявився, в поданій до суду позовній заяві просив справу розглядати без його участі, оскільки він проходить строкову службу в зоні проведення АТО, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити.

Представник відповідача КП «Чисте місто» РМР повторно в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлено належним чином (а.с. 20, 23), про причини неявки суд не повідомлено, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Суд, дослідивши матеріли справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з КП «Чисте місто» РМР з 11.04.2013 року і наказом № 62 від 17.07.2015 року був звільнений з роботи по ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 травня 2017 року задоволено позов ОСОБА_1, та стягнуто з КП «Чисте місто» РМР на його користь заборгованість по заробітній платі (індексацію) за період з 11 липня 2014 року по 17 липня 2015 року в сумі 2180 грн. 96 коп., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 17 липня 2015 року по 02 березня 2017 року в сумі 42768,81 грн., понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 4203 грн. 96 коп., а всього 49153 грн. 92 коп.

Вказане рішення суду набрало законної сили 22.09.2017 року (а.с.5-7).

Як вбачається з постанови ст. державного виконавця Роменського МВ ВДВС ГТУЮ в Сумській області від 06.02.2018 року, кошти в розмірі 49153,92 грн. стягнуто з КП «Чисте місто» РМР та перераховано на користь позивача (а.с.3).

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата.

Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 травня 2017 року також встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 107 грн. 73 коп.

Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 24670 грн. 17 коп. (107,73 грн. - середньоденна заробітна плата х 229 робочих днів - час затримки розрахунку), який підлягає стягненню з відповідача, без урахування податків, які підлягають стягненню в обов'язковому порядку.

Позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, пов'язані з наданням юридичної консультації, вивчення документів, підготування позовної заяви та матеріалів в розмірі 3000 грн., що стверджується квитанцією прибуткового касового ордера № 1302 від 13.02.2018 року (а.с.9).

З урахуванням обсягу позовної заяви та часу, витраченого на її підготування, складності справи, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача частково в розмірі 1000 грн.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 4, 17, 18, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чисте місто» Роменської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Чисте місто» Роменської міської ради () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_1, середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 24670 грн. 17 коп. та 1000 грн. понесених витрат на оплату правничої допомоги, а всього 25670 (двадцять пять тисяч шістсот сімдесят) грн. 17 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Чисте місто» Роменської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя підпис:

Копія вірна…

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_2