Справа №: 343/575/18
Провадження №: 2/0343/322/18
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого - судді Лицура І.М.,

секретаря - Бойків В.П.,

з участю адвокатів - Ільницького В.І. та Гордія В.Г.,

представника третьої особи - Прокопець Т.А.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі суду місті Долина Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Долинської РДА Івано-Франківської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Долинської РДА Івано-Франківської області, в якому просила надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України до Російської Федерації з метою оздоровлення та відпочинку їх неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, надати дозвіл ни тимчасовий виїзд цієї дитини до Російської Федерації в період з 01.06.2018 року по 30.10.2018 року без згоди та супроводу відповідача, допустити негайне виконання рішення суду та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано 23.06.2015 року. Від даного шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_6. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини практично не надає. Дочка ОСОБА_6 проживає разом з нею, часто хворіє застудними захворюваннями, що переходять у тяжку форму захворювання, таку як пневмонія. Дитина знаходиться на диспансерному обліку з групи ризику по частих респіраторних захворюваннях з діагнозом: реконвалесцент по пневмонії. Згідно рекомендацій лікарів дитині потрібне лікування та профілактика, а саме кліматотерапія, тобто періодична зміна клімату, а також перебування дитини на морі. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати їй дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон дочки ОСОБА_6 з метою її лікування та оздоровлення, однак, останній відмовлє їй в цьому, вказауючи, що дочка може оздоровитися і на Україні, хоча жодних дій по оздоровленню дитини не вчиняє. Вважає, що таким чином відповідач перешкоджає розвитку дитини, позбавляє її права на лікування, обмежує її інтереси. Така позиція відповідача і батька неповнолітньої дитини шкодить інтересам останньої та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Оскільки, відповідно до вимог чинного законодавства, для виїзду за кордон неповнолітньої дитини необхідна згода обох батьків, то вона змушена звернутися до суду для отримання цього дозволу в судовому порядку.

В судовому засіданні позивача повністю підтримала заявлені позовні вимоги, зіславшись на вищевикладені обставини, просила позов задоволити та надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України до Російської Федерації з метою оздоровлення та відпочинку їх неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, надати дозвіл на тимчасовий виїзд цієї дитини до Російської Федерації в період з 01.06.2018 року по 30.10.2018 року без згоди та супроводу відповідача ОСОБА_5 Додатково пояснила, виїзд саме в Російську Федерацію пов»язний з тим, що в цій країні вона прожила 7 років і її малолітня дитина перебувала там на обліку в медичних закладах. Крім того, згідно свого фінансового становища вона не може дозволити собі оздоровити дитину в іншій країні, а відповідач ухиляється від надання допомоги на оздоровлення дитини.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що не вбачає жодних підстав для вивезення позивачкою неповнолітньої дочки ОСОБА_6 саме в Росію. Вважає, що дитину можна оздоровити і в Україні, а тому в задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Долинської РДА Івано-Франківської області згідно довіреності № 12/01-09/55 від 04.01.2018 року Прокопець Т.А. позовні вимоги ОСОБА_4 визнала повністю та пояснила, що вважає безпідставною відмову відповідача в наданні згоди на виїзд його неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в Росію. Встановлено, що дитина потребує оздоровлення та перебування на морському узбережжі і саме з цією метою позивачка бажає вивезти її у вказану країну. В провадженні суду в жовтні 2017 року вже перебував аналогічний спір між цими сторонами і тоді відповідач теж вказував, що дитину можна оздоровити в Україні і він сам придбає путівку, однак зовсім нічого з обіцяного не зробив. Відмова відповідача у наданні згоди на виїзд за кордон його малолітньої дитини є безпідставною та необгрунтованою, а тому позов ОСОБА_4 слід задоволити.

Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов належить до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В статті 18 Конвенції про права дитини, ратифікованій постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до Протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу..

Статтею 157 даного Кодексу передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.п. 3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Проаналізувавши наведені норми, суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено можливість вирішення питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, оскільки в іншому випадку буде грубо порушено право батька на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, закріплене в ст.ст. 141,157 Сімейного кодексу України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23 червня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 23.06.2015 року (а.с. 7).

Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області 23.02.2016 року (а.с. 8), підтверджує, що неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою сторін по справі.

Про те, що неповнолітня ОСОБА_6 проживає з матір'ю ОСОБА_4, свідчить довідка № 1576 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 06.03.2018 року, видана Долинською міською радою Івано-Франківської області (а.с. 9).

Як вбачається з повідомлення № 127, виданого Долинською міською дитячою лікарнею 15.11.2017 року (а.с. 13), ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на диспансерному обліку в поліклінічному відділенні даного медичного закладу з діагнозом: реконвалесцент по пневмонії, група ризику по частих респіраторних захворюваннях, потребує медикаментозного лікування та кліматотерапії.

Про те, що вказана дитина часто хворіє і схильна до простудних захворювань, свідчать виписки з історії хвороби № 1567 та № 81 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11,12).

За таких обставин, врахувавши положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка встановлює обов'язок приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд вважає, що виїзд неповнолітньої ОСОБА_6 до Російської Федерації з метою оздоровлення та відпочинку, відповідає її інтересам та не порушує прав батька, оскільки він належної участі в забезпеченні та вихованні доньки не приймає, а ненадання дозволу на своєчасне виготовлення відповідних документів та виїзд за кордон може негативно вплинути на позивачку та на її неповнолітню дочку. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Одночасно суд критично відноситься до пояснень відповідача про відсутнітсь підстав для вивезення позивачкою неповнолітньої дочки ОСОБА_6 саме в Росію, оскільки судом встановлено та не заперечується відповідачем, що виїзд саме в Російську Федерацію позивачка обгрунтовує тим, що в цій країні вона прожила 7 років і її малолітня дитина перебувала там на обліку в медичних закладах, а крім того, згідно свого фінансового становища вона не може дозволити собі оздоровити дитину в іншій країні.

При цьому суд вважає за необхідне встановити відповідний часовий проміжок перебування неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у Російській Федерації тривалістю 1 місяць, з урахуванням курсу оздоровлення, який в середньому триває 24 дні, та часу на перебування неповнолітньої дитини в дорозі.

Також суд вважає, що кінцевий строк виїзду дитини за кордон слід обмежити 01.10.2018 року, оскільки дитина виїжджає для перебування на морському узбережжі, а кліматичні умови в більш пізній термін не сприяють такому оздоровленню.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивачки відшкодування витрат на правову допомогу, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах за годину роботи адвоката, починаючи з 01 січня 2018 року, не може перевищувати граничний розмір 704,80 гривень.

Враховуючи наведене, кількість та тривалість судових засідань, а також документи, надані на підтвердження витрат позивачки на правову допомогу, зокрема укладену нею з адвокатом ОСОБА_8 угоду про надання правової допомоги від 20.09.2017 року, квитанцію адвоката від 18.04.2018 року (а.с. 22,25), суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути відшкодування понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1762,00 грн. за участь її представника адвоката ОСОБА_8 в судових засіданнях та підготовку позовної заяви.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, Протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, ст.ст. 141,157 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, керуючись ст.ст. 259,263-265ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В:

Позов задоволити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_4 на оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України до Російської Федерації в період з 01.06.2018 року по 01.10.2018 року на термін 1 місяць з метою оздоровлення та відпочинку неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди її батька ОСОБА_5.

Надати неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації в період з 01.06.2018 року по 01.10.2018 року на термін 1 місяць без згоди її батька ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 704,80 грн. сплаченого судового збору та 1762,00 грн. відшкодування витрат за надання їй правової допомоги адвокатом ОСОБА_8 згідно його квитанції від 18.04.2018 року

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області в 30-денний строк з дня його проголошення.

Позивачка: ОСОБА_4, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Долинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 09.06.2011 року.

Відповідач: ОСОБА_5, що проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Долинської РДА Івано-Франківської області, що знаходиться за адресою: 77504, Івано-Франківська область м.Долина пр.Незалежності, 5, .

Суддя: