АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня2018 року м. Київ

Справа 758/14170/16-ц

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРІТІШ АВТО КЛАБ» та апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Ларіонової Н.М. 05 грудня 2017 року о 16:25 год. у м. Києві, дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_4 до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРІТІШ АВТО КЛАБ», третя особа: ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ТАЛІСМАН СТРАХУВАННЯ» (правонаступником якого є відповідач ПрАТ «СК «БРІТІШ АВТО КЛАБ») на відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника ОСОБА_7 суму в розмірі 13735,15 грн., моральну шкоду в розмірі 14616,0 грн.

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/2942/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 07.06.2014 водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Форд Фокус» (д.н.з. НОМЕР_1), скоїв наїзд на її сина - пішохода ОСОБА_7, який від спричинених тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. 08.06.2014 СУ ГУ МВС України в місті Києві за даним фактом були внесені відомості до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність була застрахована відповідачем, в зв'язку з чим 20.07.2014 позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку, однак 08.08.2016 відповідач відмовив позивачеві у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що у вищевказаній ДТП в діях водія ОСОБА_5 не встановлено порушень ПДР, які б знаходились в причинному зв'язку з виникненням ДТП та її наслідками. Внаслідок смерті ОСОБА_7 позивачу було завдано шкоду, пов'язану із витратами на його поховання та спорудження надгробного пам'ятника в розмірі 13735,15 грн., а також моральна шкода, розмір якої встановлено Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, що становить 14616,00 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.12.2017 позовні вимоги ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРІТІШ АВТО КЛАБ», третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРІТІШ АВТО КЛАБ» () на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) на відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника - суму в розмірі 12924,00 грн., моральну шкоду в розмірі 14616,00 грн., а всього - 27540,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРІТІШ АВТО КЛАБ» () в дохід держави судовий збір в розмірі 1102,40 грн.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням відповідач ПрАТ «Страхова компанія «БРІТІШ АВТО КЛАБ», її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що водій ОСОБА_5 об'єктивно був позбавлений можливості уникнення наїзду, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_7, та слідством встановлено відсутність вини ОСОБА_5 у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 07.06.2014. Оскільки, у діях водія ОСОБА_5 відсутня вина у ДТП, то і відсутня передбачена статтею 1187 ЦК України підстава для його цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди. У зв'язку з цим у відповідача, як страховика, в якій була застрахована відповідальність ОСОБА_5, не виникло встановлене статтями 22, 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов'язання відшкодувати шкоду. Статтею 27 вищевказаного Закону, на яку посилається суд першої інстанції в рішенні, врегульовується питання страхового відшкодування шкоди, пов'язаної зі смертю потерпілого. Однак, дана правова норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки, як зазначалося вище, обов'язок провести таке відшкодування покладається на страховика лише у разі настання страхового випадку. Встановлено, що смерть сина позивача настала не у зв'язку зі страховим випадком, тому що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 не настала (стаття 6 вказаного Закону). Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з державного бюджету на користь відповідача судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Також не погодилась з рішенням суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги, позивач, її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення суду в цій частині. Представник позивача вказує на те, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат понесених позивачем на оплату правової допомоги, не перевірив у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань чи є ТОВ «Автопоміч» суб'єктом господарювання, яке в установленому законом порядку здійснює саме правову допомогу. Також суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо особи, яка надавала правову допомогу, оскільки згідно акту виконаних робіт , правова допомога надавалась позивачу поза судовим засіданням саме адвокатом ОСОБА_9. Також судом першої інстанції не було з'ясовано чи є інформація щодо видів діяльності ТОВ «Автопоміч» та те, що ОСОБА_9 є фахівцем у галузі права (адвокатом), загальновідомою і чи потребує вона доказування. Так на підтвердження розміру витрат на правову допомогу позивачем було надано договір про надання правової допомоги, рахунок-фактуру на сплату правничої допомоги, детальний розрахунок наданої правничої допомоги, акт виконаних робіт. На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_9 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував. Після оголошення перерви в судовому засіданні представник позивача не з'явився, повідомив про зайнятість в іншому судового розгляду, просив завершити розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача Лазар А.І. підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги позивача заперечувала.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

07.06.2014 приблизно о 21:50 год. навпроти будинку № 26-Б по вул. В. Гетьмана у м. Києві, сталася ДТП, під час якої водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки Форд Фокус (д.н.з. НОМЕР_1), скоїв наїзд на її сина - пішохода ОСОБА_7, який від нанесених тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою слідчого відділу розслідування ТДП СУ ГУ МВС України від 28.10.2014 кримінальне провадження № 0000851 від 08.06.2014, розпочате 08.06.2014 за фактом вказаної ДТП за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, закрите на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України в зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення /а.с.5-7/.

Як вбачається з вищевказаної постанови органу досудового розслідування, вищевказана ДТП сталася з вини пішохода ОСОБА_7, який став перетинати проїжджу частину вулиці В. Гетьмана в невстановленому для переходу місці, де вибіг на смугу руху автомобіля марки «Форд Фокус» (д.н.з. НОМЕР_1) під керуванням ОСОБА_5 Даними діями пішохід ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 4.7, 4.14 «а», «б», «г» Правил дорожнього руху, і дані порушення вимог ПДР знаходяться в прямому причинному зв'язку з виникненням ДТП та її наслідками.

Згідно свідоцтва про смерть від 10.06.2014 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.8/. Причиною смерті ОСОБА_7 у довідці від 10.06.2014 зазначено «пішохід травмований легковим автомобілем» /а.с.9/.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 була застрахована відповідачем, який на той період мав назву СК «Талісман Страхування», відповідно до полісу ІВВНТЗ № АС/43298 17, що визнано відповідачем у листі від 02.08.2016 адресованого позивачу та в письмових поясненнях наданих суду першої інстанції /а.с.27, 72, 97/.

Листом від 02.08.2016 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового кодування з посиланням на відсутність правових підстав для такої виплати.

Згідно з наданими документами, витрати на поховання ОСОБА_7 становлять 9800,00 грн. (товарний чек № 36 від 10.06.2014), на спорудження надгробного пам'ятника - 3124,00 грн. (товарний чек № 21 від 20.05.2016 р.), а всього - 12924,00 грн. /а.с.14-20/.

З поданої до відповідача заяви батька загиблого ОСОБА_7 - ОСОБА_13 від 12.07.2016 вбачається, що останній відмовився від своє частки страхового відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок загибелі в ДТП сина ОСОБА_7 на користь матері загиблого - позивача у справі ОСОБА_4 /а.с.13/.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком

В порядку ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

В порядку ч. 1 п. 2 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Положення ст. 1201 ЦК України визначають обов'язок особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

На підставі ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого, вищевказана ДТП є страховим випадком.

Згідно зі ст. 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Положення ст. 27 цього Закону регулюють питання пов'язані з відшкодуванням шкоди пов'язаної зі смертю потерпілого.

Так, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» п. 41.1 та підпунктом «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Задовольняючи позовні вимоги по суті суд першої інстанції виходи в з того, що при відшкодуванні витрат на поховання шкода відшкодовується у повному обсязі, незважаючи на наявність вини потерпілого у будь-якій формі. В зв'язку з цим, суд прийшов до висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування. Вирішуючи питання розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд врахував документально підтверджені витрати на поховання та спорудження надгробного пам'ятника, проте не прийняв до уваги витрати позивача за роботи по огорожі, оскільки ці вимоги не засновані на законі. Розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням встановленої мінімальної заробітної плати на 2014 рік. Відмова у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу мотивована судом відсутністю договору та розрахунку представника, який здійснював представництво інтересів позивача в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе погодитись з такими висновками суду першої інстанції частково з огляду на наступне.

З наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що заподіяння шкоди смертю потерпілого має низку особливостей. Зокрема, така особливість полягає у тому, що будь-яке діяння, яким завдається шкода ушкодженням здоров'я і, до того ж, джерелом підвищеної небезпеки презюмується протиправним.

Що стосується причинно-наслідкового зв'язку між протиправним діянням і завданою шкодою, як на тому наполягає сторона відповідача, то цей зв'язок також є специфічним у даному деліктному зобов'язанні. Вина заподіювача шкоди у випадках, коли така шкода завдається джерелом підвищеної небезпеки не враховується, відшкодуванню підлягають витрати на поховання незалежно від вини особи, яка завдала цю шкоду. При цьому слід зауважити, що моральна шкода також відшкодовується незалежно від вини заподіювача, а її розмір визначений в Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на рівні 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі.

Таким чином, при заподіянні шкоди життю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність власника такого джерела настає незалежного від його вини, в силу закону, у певних межах, а саме щодо відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди. А отже якщо настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, виникає і обов'язок страховика здійснити страхову виплату в порядку передбаченому ст. 27 цього Закону, тобто здійснити відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди.

Твердження відповідача, що дана правова норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки, обов'язок провести таке відшкодування покладається на страховика лише у разі настання страхового випадку не ґрунтуються на вимогах цього Закону. Страховим випадком, згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визнається дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, зокрема заподіяну життю. Тобто настання обставин, за яких наступає цивільно-правова відповідальність застрахованої особи, визнається страховим випадком. А отже виникають обов'язки страховика визначені договором і законом.

За наведених обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності вини застрахованої особи та безпідставного покладення на них обов'язку відшкодування шкоди позивачеві.

Розмір витрат понесених на поховання підтверджений належними та допустимими доказами і стороною відповідача не спростований в ході розгляду справи. Розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому судом вірно застосований розмір мінімальної заробітної плати станом на 2014 рік, тобто на час заподіяння такої шкоди.

Таким чином, в цій частині рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Апеляційна скарга позивача містить доводи виключно щодо вирішення питання про компенсацію витрат позивача на правову допомогу, при цьому наголошується на тому, що було заявлено про витрати понесені поза судовим засіданням, за складення та подання позовної заяви.

На підтвердження розміру витрат на правову допомогу позивачем до позовної заяви було долучено: договір про надання правової допомоги від 12.07.2016, укладений між позивачем та ТОВ «Автопоміч»; акт виконаних робіт від 24.10.2016 із розрахунком кількості годин та їх вартості; рахунок-фактура на сплату цих витрат та квитанцію банківської установи про сплату позивачем 4000 грн. на рахунок ТОВ «Автопоміч» /а.с.28-31/.

З акту виконаних робіт вбачається, що сума в розмірі 4000 грн. становить вартість робіт пов'язаних виключно з поданням позовної заяви до суду, а договір укладений між сторонами свідчить про надання саме правової допомоги. Отже та обставина, що інтереси позивача в судовому засіданні представляв інший представник на підставі довіреності не спростовує тверджень позивача про здійснення витрат пов'язаних з поданням позову. Таким чином доводи апеляційної скарги позивача є обґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування цих витрат є помилковим. Тому рішення суду підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового судового рішення про задоволення цих вимог, стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн..

Питання інших судових витрат вирішено судом пропорційно до задоволених позовних вимог, в порядку визначеному процесуальним законом.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення питання компенсації витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, зібраним доказам, вимогам чинного законодавства, і підстав для його скасування в цій частині не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРІТІШ АВТО КЛАБ» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРІТІШ АВТО КЛАБ» () на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) витрати на правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 26.04.2018