Провадження № 22-ц/779/579/2018
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Девляшевський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представника апелянта - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за її позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючим суддею Пастернак І.А. 20 березня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 березня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову. Постановлено накласти арешт на рухоме майно, перелік якого складається з 59 позицій та міститься в позовній заяві (а.с. 7-9), що знаходяться у володінні ОСОБА_5, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із даною ухвалою, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в заяві не зазначено відомостей, які необхідні для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно. ОСОБА_5 вказує, що на підтвердження належності йому на праві власності рухомого майна, позивачем не надано жодних доказів, а тому висновок суду про задоволення заяви є необґрунтованим. Крім того, апелянт зауважує, що розгляд справи триває з 2016 року, а ОСОБА_4 не надала жодних доказів того, що майно, на яке суд наклав арешт, дійсно знаходиться у відповідача, що воно було придбане сторонами і чи взагалі існує. Відповідач стверджує, що в нього немає жодного з переліченого судом майна, яке могло б підлягати поділу як спільно набуте в шлюбі чи особисте майно позивача. Доказів того, що вказані речі було придбано сторонами, в матеріалах справи немає.

Посилаючись на вищенаведене, відповідач просить оскаржену ухвали суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримав.

Позивач ОСОБА_4 повторно в судове засідання не з'явилася, хоча судові повідомлення їй надсилались у визначеному законом порядку. Отже, є правові підстави для розгляду справи у її відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в апеляційна скарга не може бути задоволена, з огляду на таке.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову визначені ст. 151 ЦПК України, в т. ч. передбачено, що вона повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову (п.3 ч.1).

Із змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Апеляційним судом встановлено, що між сторонами існує реальний спір про поділ спільного майна подружжя (а.с. 6-13), зазначеного в ухвалі про забезпечення позову. Крім того, позивачкою долучено копії квитанцій, з яких вбачається, що сторонами було придбано майно, про поділ якого заявлено позов ОСОБА_4 (а.с. 21-45).

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

За даних обставин доводи апеляційної скарги про безпідставність задоволення заяви про забезпечення позову є необґрунтованими, оскільки заборона відчуження майна є тимчасовим заходом і направлена на збереження обсягу майна, яке підлягає поділу між сторонами. Ці заходи забезпечення позову застосовані для гарантування виконання можливого рішення суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було дотримано норми процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову, а тому ухвалу необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 березня 2018 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст ухвали складено 04 травня 2018 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

В.Д. Фединяк