Дата документу 12.12.2018 Справа № 334/5008/13-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5008/13-ц
Провадження №22-ц/807/606/18
Головуючий в 1-й інстанції - Турбіна Т.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2018 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 14 червня 2018) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до договору № б/н від 09.01.2007р. ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами станом на 29.03.2013р. обсяг його невиконаних зобов'язань складає 22442,84 грн., в тому числі борг за кредитом - 5663,79 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 13484,15 грн., а також штрафні санкції у розмірі 500,00 грн. та 1044,90 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк» після зміни найменування відповідно до статуту від 14.06.2018р.) подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що Банк звернувся до суду в межах строку позовної давності оскільки відповідачем у справі були здійснені платежі в рахунок погашення заборгованості у період з 2014 по 2016 року у відповідності до п.4.6 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого передбачено право банку списувати кошти з поточних рахунків клієнта у рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитним договором. Крім того, закінчення строку дії карти не свідчить про припинення договірних відносин між банком та відповідачем.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_4 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з'ясовано їх правову природу та як наслідок зроблено правильний висновок про відмову у задоволені позовних вимог, в зв'язку з наведеним, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 укладений кредитний договір без номера від 09.01.2007р. Відповідно до умов договору ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, відповідає строку дії картки. Підписана заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. В Умовах та правилах надання банківських послуг зазначені основні терміни і поняття, умови обслуговування, обов'язки та права Банку і клієнта, правила користування платіжною карткою. Як вбачається з анкети-заяви, відповідач отримав платіжну карту з кредитним лімітом у розмірі 10000,00 грн. 24.01.2007 року. Строк дії картки, зазначений у анкеті-заяві встановлено до січня 2009 року (а.с.7).

З розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, останній платіж, на виконання умов договору, відповідачем було здійснено 24.10.2008 року (а.с.4). Оскільки відповідно до умов договору (термін дії картки) строк погашення кредиту настав у січні 2009 року із закінченням строку дії платіжної карти, а нова платіжна карта з подальшим строком дії відповідачу не надавалась, то строк позовної давності почав збігати з лютого 2009 року. Банк звернувся до суду із даним позовом лише 12.06.2013 року, тобто після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України строку позовної давності.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст. 562, 530 ЦК України.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач станом на 29.03.2013 року має заборгованість - 22442,84 грн.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з письмовою заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Згідно розрахунку, наданого позивачем на обґрунтування позовних вимог, відповідачем ОСОБА_4 з 24.10.2008 року не здійснено жодного платежу в погашення заборгованості.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Банком не надано підтвердження щодо здійснення боржником, або іншою уповноваженою на це особою, платежів на погашення заборгованості за кредитним договором після 24.10.2008, відповідач заперечує вчинення ним дій з виконання зобов'язання, які б свідчили про переривання позовної давності.

Згідно матеріалів справи, на виконання виконавчого листа №334/5008/13-ц, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 17.10.2013 на підставі заочного рішення в цій справі яке потім було скасоване, виконавчою службою здійснювалося примусове стягнення коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, однак це мало місце з серпня 2014 року, тобто після закінчення строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

На підставі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За договором про надання банківських послуг, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Зазначена правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 30 вересня 2015 року №6-154цс15, а також в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року по справі №638/10895/14-ц.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо).

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з листопада 2008 року, оскільки 24.10.2008 року відповідач вніс останній платіж на погашення заборгованості. Тому, пред'явлення банком позову в червні 2013 року відбулось поза межами загального строку позовної давності, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не впливають на спірні правовідносини, оскільки суд вірно визначив початок перебігу строку позовної давності і встановив факт подачі позову поза його межами, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 грудня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков