Провадження № 2/161/4014/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Заболотько Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Перший відділ державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Другий відділ державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 01.10.2018 року звернувся в суд з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19.03.2015 року на виконання рішення Луцького міськрайонного суду у справі № 161/15469/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» 585626,65 грн. та 3654 грн. судового збору, постановою головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька було накладено арешт на нерухоме майно позивача та оголошено заборону на його відчуження № 47030855. Постановою заступника начальника Першого ВДВС м. Луцька від 25.03.2015 року також було винесено постанову про накладення арешту на нерухоме майно позивача. Однак, постановою головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька від 28.09.2015 року у ВП №47030855, виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». З цих же підстав, постановою заступника начальника Першого ВДВС м. Луцька від 25.03.2015 року було повернуто стягувачу виконавчий документ у ВП 46532730. Зазначає, що на момент звернення до суду з даним позовом будь-яких невиконаних зобовязань у нього немає, вищевказана заборгованість, яка виникла перед відповідачем, була погашеною повністю. Враховуючи наведене, вважає, що необхідність в арешті майна та існуюча заборона на його відчуження відпала, у звязку з виконаними борговими зобовязаннями, а тому просить суд зняти арешти з усього нерухомого майна, накладені: постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 19.03.2015 року в рамках ВП № 47030855 (номер запису про обтяження: 9395749 від 16.04.2015 року) та постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 25.03.2015 року в рамках ВП № 46532730 (номер запису про обтяження: 9205110 від 27.03.2015 року).

До початку судового засідання позивач подав суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позовну заяву підтримує повністю, просить її задовольнити (а.с. 40).

Представник відповідача подав суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просить проводити у його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 41).

Представникитретіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Першого та Другого ВДВС м. Луцька подали до суду заяви, в яких просять суд проводити розгляд справи у їх відсутності, при вирішенні спору покладаються на думку суду (а.с. 36-39).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ ОСОБА_4 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 19.03.2015 року було накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 9395749) на все нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1, в рамках ВП № 47030855 (а.с. 4).

Крім того, що постановою головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ ОСОБА_5 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 25.03.2015 року було накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 9205110) на все нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 в рамках ВП № 46532730 (а.с. 5).

Судом встановлено, що вищевказані виконавчі провадження були відкритими на підставі виконавчих документів, у яких стягувачем є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», а боржником, зокрема, ОСОБА_1

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», (в редакції, яка діяла станом на час вчинення вказаних виконавчих дій), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

З постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.09.2015 року вбачається, що головний державний виконавець Другого ВДВС Луцького МУЮ ОСОБА_4 у ВП № 47030855 повернула виконавчий документ № 161/15469/14-ц ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 7).

З постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 13.09.2018 року вбачається, що заступником начальника Першого ВДВС м. Луцька ОСОБА_5 у ВП № 46532730 повернула виконавчий документ № 161/19678/13-ц ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 8).

Відповідно до довідки Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області № 2513 від 19.10.2018 року, відносно ОСОБА_6 на виконанні у Відділі станом на 18.10.2018 року будь-яких виконавчих документів не перебуває (а.с. 27).

Згідно довідки Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області № 03-4-37/45250 від 23.10.2018 року, відносно ОСОБА_6 на виконанні у Відділі станом на 23.10.2018 року будь-яких виконавчих документів не перебуває (а.с. 26).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції до 02.06.2016 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній після 02.06.2016 року) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наявність заборон на рухоме та нерухоме майно, є порушенням наведених вище прав власника нерухомого майна, гарантованих йому державою Україна.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що слід зняти арешти з нерухомого майна, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, які були накладені постановами про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 19.03.2015 року в рамках ВП № 47030855 (номер запису про обтяження: 9395749 від 16.04.2015 року) та від 25.03.2015 року в рамках ВП № 46532730 (номер запису про обтяження: 9205110 від 27.03.2015 року).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 13, 76, 81, 82, 84, 247, 263-265, 267, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Перший відділ державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Другий відділ державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про зняття арешту з нерухомого майна задовольнити.

Зобовязати головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1, який було накладено постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 19.03.2015 року у ВП № 47030855 (номер запису про обтяження: 9395749 від. 16.04.2015 року).

Зобовязати заступника начальника Першого відділу Державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5 зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1, який було накладено постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 25.03.2015 року у ВП № 46532730 (номер запису про обтяження: 9205110 від. 27.03.2015 року).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 12 грудня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_7