Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 758/1753/16-ц

провадження № 61-31434св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетичні системи»,

третя особа - Державна служба інтелектуальної власності,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичні системи» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Саліхова В. В., Лапчевської О. Ф., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичні системи» (далі - ТОВ «Енергетичні системи»), третя особа - Державна служба інтелектуальної власності, про стягнення заборгованості з виплати винагороди за ліцензійним договором.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є власником торговельної марки - знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1». 18 квітня 2013 між сторонами укладено ліцензійний договір, відповідно до якого відповідач отримав дозвіл у вигляді виключної ліцензії на використання вищевказаного знаку для товарів і послуг (торговельна марка) та зобов'язався сплачувати позивачу щорічний поточний платіж у розмірі 61 000 грн. Свої первісні зобов'язання за вказаним договором відвідач виконав, але у подальшому перестав сплачувати щорічні платежі. Поточна винагорода за використання торговельної марки за 2014-2015 роки позивачу не сплачена.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив стягнути з ТОВ «Енергетичні системи» 122 000 грн, з яких: 61 000 грн - поточний платіж за використання торговельної марки за 2014 рік, 61 000 грн - поточний платіж за використання торговельної марки за 2015 рік, 26 420,93 грн - інфляційні втрати, 2 140,82 грн - 3 % річних за період з січня 2015 року до січня 2016 року, 35 420,11 грн - пеня за перші шість місяців 2015 року.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року (в складі судді Богінкевич С. М.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони не узгодили суму щорічних платежів, внаслідок чого у відповідача не було правових підстав для виплати позивачу зазначеної винагороди. Вимоги щодо стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені є похідними від основних вимог, тому задоволенню також не підлягають.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Стягнуто з ТОВ «Енергетичні системи» на користь ОСОБА_4 заборгованість за ліцензійним договором від 18 квітня 2013 року в розмірі 122 000 грн, 26 420,92 грн інфляційних втрат, 1 830 грн - 3 % річних та 30 677,15 грн пені. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Енергетичні системи» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3 799,48 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідно до вимог вказаного ліцензійного договору за використання торгівельної марки ліцензіат має сплачувати поточний платіж (роялті) у розмірі 61 000 грн, що є істотною умовою договору. Посилання на умови договору, що платежі за наступні періоди, починаючи з 01 січня 2014 року, будуть погоджені сторонами, чого зроблено не було, не можуть бути підставою для звільнення від сплати відповідача за використання торгівельної марки, оскільки сторони підписали договір, який повинні належно виконувати, погодили розмір поточного платежу, що підлягає подальшій сплаті за відсутності внесення змін до основного договору та укладення додаткових договорів до нього. Оскільки відповідач не виконав належним чином основне зобов'язання, то зобов'язаний сплатити інфляційні втрати, 3 % річних та пеню.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Енергетичні системи», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач сплатив перший платіж відповідно до умов договору. У подальшому розмір платежу не був погоджений сторонами, тому у ТОВ «Енергетичні системи» не виникло обов'язку щодо його плати. Сторонами не погоджено необхідність сплати поточних платежів, їх розмір та строки. Разом з тим, у відповідача зникла необхідність у використанні торгівельної марки позивача.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_4 є власником торговельної марки - знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» відповідно до свідоцтва на знак для товарів та послуг від 10 січня 2013 року.

18 квітня 2013 між сторонами укладено ліцензійний договір, відповідно до якого відповідач отримав дозвіл у вигляді виключної ліцензії на використання вищевказаного знаку для товарів і послуг (торговельна марка) та зобов'язався сплачувати позивачу щорічний поточний платіж у розмірі 61 000 грн.

Свої первісні зобов'язання за вказаним договором відвідач виконав, але у подальшому перестав сплачувати щорічні платежі, поточна винагорода за використання торговельної марки за 2014-2015 роки позивачу не сплачена.

Відповідно до частин восьмої та дев'ятої статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору. Договір про передачу права власності на знак і ліцензійний договір вважаються дійсними, якщо вони укладені у письмовій формі і підписані сторонами.

Згідно з пунктом 8.1 ліцензійного договору за надання права на використання торговельної марки ліцензіат сплачує ліцензіару винагороду у розмірі, порядку і строки, визначені додатком № 2 до цього Договору.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (статті 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що відповідно до вимог вказаного ліцензійного договору за використання торгівельної марки ліцензіат має сплачувати поточний платіж (роялті) у розмірі 61 000 грн, що є істотною умовою договору. Посилання на умови договору, що платежі за наступні періоди, починаючи з 01 січня 2014 року, будуть погоджені сторонами, чого зроблено не було, не можуть бути підставою для звільнення від сплати відповідача за використання торгівельної марки, оскільки сторони підписали договір, в пункті 8.2 якого вказано, що після припинення дії цього договору його положення застосовуватимуться доти, доки не будуть остаточно врегульовані платежі, зобов'язання за якими виникли в період його дії.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що сторонами не погоджено необхідність сплати поточних платежів, їх розмір та строки, оскільки пунктами 8.1, 8.2 договору визначений порядок оплати платежів у розмірі, порядку і строки, які визначені додатком № 2 до цього договору. Пунктом 14.1 договору визначено строк дії зазначеного договору - 5 років.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що у відповідача зникла необхідність у використанні торгівельної марки позивача, оскільки такі доводи не доведені належними та допустимими доказами, договір розірвано не було, укладений між сторонами договір підлягав виконанню відповідно до його умов.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичні системи» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В.В. Пророк