Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 521/9723/13-ц

провадження № 61-2462св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2016 року в складі судді Кравець Ю. І.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позов обґрунтовано тим, що 29 січня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 45 900 дол. США, а ОСОБА_2 зобов'язався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14 % річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 29 січня 2015 року. 20 березня 2009 року та 29 квітня 2010 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено додаткові угоди, за умовами яких було тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу та дата остаточного погашення кредиту визначена до 01 липня 2021 року. На забезпечення зобов'язання по кредитному договору, між ОСОБА_3 та банком був укладений договір поруки від 29 січня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язалась відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором.

Посилаючись на те, що боржник порушив зобов'язання зі сплати кредиту, в зв»язку з чим виникла заборгованість у розмірі 43 792 дол. США 74 центи, що в еквіваленті складає 350 035 грн 37 коп., позивач просив суд стягнути з указану суму заборгованості солідарно із боржника та поручителя.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2013 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 29 січня 2008 року у загальному розмірі 43 792 дол. США 74 центи, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України складає 350 035 грн 37 коп., яка складається із: 37 605 дол. США 60 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України складає 300 581 грн 56 коп. - заборгованість за кредитом; 3 015 дол. США 38 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України складає 24 101 грн 93 коп. - заборгованість за відсотками; 3 171 дол. США 76 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України складає 25 351 грн 88 коп. - пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати по 1 720 грн 50 коп. з кожного, що у загальному розмірі складає 3 441 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частин позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів (стаття 1050 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (стаття 554 ЦК України). Суд вважав, що вимоги позивача в частині дострокового повернення кредитних коштів є правомірними, оскільки боржник порушив зобов'язання зі сплати кредиту, за наслідком чого виникла заборгованість у розмірі 43 792 дол. США 74 центи, що в еквіваленті складає 350 035 грн 37 коп., яка підлягає стягненню з боржника та поручителя солідарно.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2016 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Малиновського райсуду м. Одеси від 24 вересня 2013 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Раффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про час та місце судового засідання суду першої інстанції, яке було призначене на 24 вересня 2013 року о 10 год. 30 хв., в порядку визначеному статтею 74 ЦПК України в редакції чинній на момент розгляду справи в суді першої інстанції, що підтверджується поштовим відправленням про направлення судової повістки про виклик у судове засідання, надіслане за адресою його місця проживання. Зазначене поштове відправлення було особисто отримано ОСОБА_2 15 серпня 2013 року, про що свідчить його особистий підпис на зазначеному повідомленні.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2013 рокув даній справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху у зв'язку з тим, що вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України у відповідній редакції і апелянтом не надано заяву про поновлення строку апеляційного оскарження. Крім того, апелянтом не сплачено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги у розмірі 3 850 грн 39 коп. відповідно. ОСОБА_2 було встановлено строк у тридцять днів з дня отримання ним даної ухвали для усунення вказаних недоліків скарги, а також було роз'яснено наслідки невиконання даної ухвали. Судом апеляційної інстанції указано, що згідно розписки з поштового відділення вбачається, що копію ухвали апеляційного суду апелянт отримав 06 травня 2016 року, однак у встановлений строк недоліки апеляційної скарги не усунув та не надав суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, у зв'язку із чим суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження згідно з вимогами частини третьої статті 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що копію ухвали суду апеляційної інстанції про залишення без руху його апеляційної скарги ним отримано 06 травня 2016 року, тому він мав строк на подання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження та усунення інших недоліків скарги до 06 червня 2016 року. Скаржник зазначив, що заяву про усунення недоліків скарги разом з квитанцією про оплату судового збору та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ним було подано цінним листом з описом вкладення через відділення поштового зв'язку № 45 м. Одеси 03 червня 2016 року, у зв'язку із чим ухвала апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2016 року про відмову у відкритті апеляційного провадження є незаконною.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.15 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заочне рішення суду першої інстанції у даній справі ухвалено 24 вересня 2013 року.

Заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Малиновського райсуду м. Одеси від 24 вересня 2013 року залишено без задоволення ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2016 року.

Згідно вимог частини четвертої статті 231 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

29 березня 2016 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Малиновського райсуду м. Одеси від 24 вересня 2013 року.

Апеляційна скарга в частині строку на апеляційне оскарження була обґрунтована тим, що ОСОБА_2 не був присутнім під час розгляду судом першої інстанції його заяви про перегляд заочного рішення, а ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2016 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення він отримав 25 березня 2016 року.

Матеріали справи, які були досліджені судом апеляційної інстанції, не містять доказів дати отримання ОСОБА_2 ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2016 року, а також оплати ним судового збору за подання апеляційної скарги, у зв'язку із чим згідно із вимогами процесуального законодавства суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 квітня 2016 рокуапеляційна скарга була залишена без руху із наданням скаржнику строку на усунення недоліків апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання даної ухвали суду, у якій зазначено про необхідність подання ОСОБА_2 заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та доказів оплати судового збору за подання апеляційної скарги. Також, ОСОБА_6 було роз'яснено, що у разі несплати судового збору апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута апелянту, у разі якщо заяву про поновлення строку апеляційного оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Частиною першою статті 294 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 121 ЦПК України у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Крім того, згідно із частиною третьою статті 297 ЦПК України у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Апеляційний суд за заявою особи може поновити пропущений процесуальний строк апеляційного оскарження, проте у разі не наведення заявником поважних причин пропущення цього строку, у суду відсутні на це процесуальні повноваження.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Установивши, що копію ухвали апеляційного суду ОСОБА_2 отримав 06 травня 2016 року, однак у встановлений законом строк недоліки апеляційної скарги не усунув та станом на 10 червня 2016 року не надав суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанціїз наведенням поважних підстав для його поновлення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити згідно вимог частини третьої статті 297 ЦПК України.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції не вбачається, що судом при розгляді справи допущено неправильне порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що заяву про усунення недоліків скарги разом з квитанцією про оплату судового збору та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржником було подано цінним листом з описом вкладення через відділення поштового зв'язку № 45 м. Одеси 03 червня 2016 року спростовуються матеріалами справи, які не містять указаних документів, а також обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції.

Матеріали справи не містять доказів виконання ОСОБА_2 вимог ухвали апеляційного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року, зокрема, щодо надання суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав для поновлення такого строку.

Додана скаржником до касаційної скарги копія опису вкладення у цінний лист від 03 червня 2016 року не є підтвердженням виконання ОСОБА_2 вимог апеляційного суду, зокрема, щодо надання суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції з наведенням поважних підстав для його поновлення саме в даній справі № 521/9723/13-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, у зв'язку із чим висновків суду апеляційної інстанції не спростовує.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалуапеляційного суду Одеської області від 10 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик