Провадження №2/521/1676/18
«25» квітня 2018 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
Головуючого судді - Целуха А.П.,
при секретарі судового засідання - Корнієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхове Товариство «Іллічівське» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПрАТ «СТ «Іллічівське», посилаючись на те, що 28 жовтня 2016року о 17 год. 20 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Балківській у м. Одесі, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який належить ОСОБА_3. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України.
Позивач зазначав, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське» за полісом АК №0824698.
Позивач надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та розглянути справу в заочному порядку, у зв'язку із систематичною неявкою представника відповідача в судові засідання.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п'ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що 28 жовтня 2016року о 17 год. 20 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Балківській у м. Одесі, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження
Автомобіль марки «Лексус», д/н НОМЕР_3 належить ОСОБА_3на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_2 було пошкоджено.
Вина ОСОБА_2 підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2016 року, відповідно до якої останній був визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.
Згідно ч. 5, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тому, суд при винесенні рішення не з'ясовує обставин справи, які підтверджують вину ОСОБА_2у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю НОМЕР_4.
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське» за полісом АК №0824698.
Встановлено, що 31 жовтня 2016року позивачем була подана заява про виплату йому страхового відшкодування та, за замовленням позивача, ТОВ «Хавк Холдинг» була проведена експертиза.
За проведення оцінки вартості матеріального збитку позивач сплатив 2500,00грн., що підтверджується актом приймання-передачі та копіями квитанцій.
Згідно п.1.4. ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
На підставі частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Судом встановлено, що учасниками ДТП виконані всі умови Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-УІ.
Відповідно до вимог пункту 36.1. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Відповідно до пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш, як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний прийняти рішення щодо виплати страхового відшкодування.
Стаття 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює певний порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати, зокрема: - страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку; - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ); - уразі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що страхова компанія не вказала на недостатність будь-яких документів або відомостей, які необхідні для вирішення питання про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування; не прийняла рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування; з огляду на сплив 90 денного строку з моменту подання заяви про виплату страхового відшкодування та відсутність цивільної, господарської або кримінальної справи з приводу ДТП, в рамках якої має бути встановлено винну особу в її скоєнні, суд визнає, що страхова компанія зобов'язана була прийняти рішення щодо виплати (або відмову у виплаті) страхового відшкодування не пізніше ніж 29 січня 2017року.
Пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Згідно частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК України).
Пунктом 21 цієї ж постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Суд визнає, що у зв'язку із невиконанням ПрАТ «СТ «Іллічівське» зобов'язань щодо виплати позивачу страхового відшкодування, з огляду на положення статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 625 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню пеня, три проценти річних, а також інфляційні втрати, пов'язані з несвоєчасністю виплати страхового відшкодування.
Оскільки розрахунки проведені представником позивача відповідно до вимог чинного законодавства, вони приймаються судом до уваги та враховуються при вирішенні спору.
Окрім зазначеного, з відповідача підлягає стягненню сплачені позивачем за виготовлення звіту №31122160 від 12 грудня 2016року у розмірі 2500,00грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України).
У зв'язку з викладеним вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов'язаних з оплатою позивачем правової допомоги в розмірі 5000,00 грн. ґрунтується на положеннях чинного законодавства, тому підлягає задоволенню.
На підставі ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
Судовий збір у справі складає 901,71грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 23, 625, 1166, 1167, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 12,13, 81, 141, 259, 223, 264, 280,284 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхове Товариство «Іллічівське» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складений 25 квітня 2018року.
ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ