Справа № 463/5365/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/647/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м.Львів

Справа № 463/5365/14-ц

Провадження № 22-ц/811/647/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Симець В.І.

розглянув апеляційну скаргу представника АТ «Ощадбанк» - Мірошнікова П.В. в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2018 року у складі судді Леньо С.І.

у справі

за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0332 філії Львівського міського відділення АТ «Ощадбанк» на його користь 60 000 грн. банківського вкладу та 10 400 грн. відсотків за користування вкладом.

В обґрунтування своїх вимог покликався на те, що 19.07.2013р. між сторонами укладено договір № 2824 на вклад «Депозитний», згідно якого банк прийняв від нього грошові кошти в сумі 60 000 грн. на строк до 19.08.2014р. з виплатою за користування коштами 16 % річних. Звернувшись 19.08.2014р. в банк для отримання коштів отримав відмову у виплаті таких, оскільки депозитний договір не зареєстрований у системі обліку банку та відповідно, кошти по такому до каси банку не надходили. З огляду на порушення банком грошового зобов'язання з посиланням на норми ст. ст. 526, 1060 ЦК України просив в примусовому порядку стягнути з відповідача суму вкладу та відсотки за користування грошовими коштами в загальному розмірі 70 400 грн.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 23 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) завдану шкоду в розмірі 70 400 грн. (сімдесят тисяч чотириста грн.).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 704 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник АТ «Ощадбанк» - Мірошніков П.В., подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення не відповідає вимогам закону, є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи.

Вказує, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 09.03.2017р. у справі №463/3982/14-к встановлено, що ОСОБА_4, перебуваючи у трудових відносинах з Банком, під видом імітування договірних відносин між ОСОБА_3 та Банком, без укладення депозитних договорів, без відкриття депозитних рахунків та без внесення коштів на ці рахунки через касу Банку, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_3 на загальну суму 46 934 грн.

Відповідно до ч.І ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.І ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, загальна сума майнової шкоди, яка заподіяна ОСОБА_3 внаслідок заволодіння його грошовими коштами, згідно вироку Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2017р. складає 46 934 грн.

Натомість, суд 1 інстанції необгрунтовано залишив поза увагою та належною оцінкою наведені обставини щодо розміру заволодіння працівником Банку грошовими коштами позивача у сумі 46 934 грн., що потягло стягнення з Банку на користь позивача суми 70 400 грн., яка значно перевищує встановлений розмір заподіяної шкоди.

Також зазначає, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 29.02.2016р. у справі №463/638/16-ц задоволено позов AT «Ощадбанк» до ОСОБА_3: визнано договір №2824 на вклад «Депозитний» від 19.07.2013р., укладений між AT «Ощадбанк» та ОСОБА_3, - нікчемним. Відповідно до ч.І ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, відтак у суду 1 інстанції не було законних підстав до задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, виходячи із змісту договору №2824 на вклад «Депозитний» від 19.07.2013р. в частині визначення суми депозиту та процентів.

А тому відсутні законні підстави для визначення розміру упущеної вигоди виходячи зі змісту договору №2824 на вклад «Депозитний» від 19.07.2013р., оскільки, як зазначено вище, договір депозиту між ОСОБА_3 та AT «Ощадбанк» є нікчемним, а відтак ним не можуть визначатися доходи, які особа могла б реально одержати.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

17.10.2018 року цивільна справа № 463/5365/14-ц одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 19.07.2013р., між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено договір № 2824 на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи (а.с.4-5 т.1) згідно якого вкладник вносить, а банк приймає на депозитний рахунок № 2824 на умовах договору кошти в сумі 60 000 грн. на строк тринадцять місяців до 19.08.2014р. з виплатою за користування такими коштами 16 % річних.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29.02.2016р. (справа № 463/638/16-ц), яке не оскаружвалось та набрало законної сили вказаний договір визнано нікчемним.

Як встановлено матеріалами кримінальної справи оглянутої апеляційним судом, відповідно до повідомлення про початок досудового розслідування, за фактом привласнення грошових коштів позивача посадовими особами ТВБВ № 10013/0332 АТ «Ощадбанк» внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за № 0004088 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 1 ст. 191 КК України та вироком Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2017р. ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.Обрано покарання ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі, з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових установах строком на 3 (три) роки та з конфіскацією належного їй всього майна.Обрано покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових установах строком на 2 (два) роки.На підставі ст. ст. 49, 74 КК України звільнено ОСОБА_4 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 366 КК України.Теслю М.В. визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.Обрано покарання ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців, з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових установах строком на 3 (три) роки.Згідно з положеннями ст. 75 КК України звільнено засуджену ОСОБА_5 від обраного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.У відповідності до вимог ст. 76 КК України зобов'язано засуджену ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.Обрано покарання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових установах строком на 2 (два) роки.На підставі ст. ст. 49, 74 КК України звільнено ОСОБА_5 від покарання, призначеного за ч.1 ст. 366 КК України.Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.10.2017р. (а.с.64-105 т.2) вирок Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2017р. щодо обвинуваченої ОСОБА_4 змінено. Засуджено останню за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. та у відповідності до вимог ст. ст. 49, 74 КК України звільнено ОСОБА_4 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 366 КК України. За ч. 5 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України ОСОБА_4 засуджено у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади у кредитно-фінансових установах строком на 3 роки та з конфіскацією належного їй всього майна.У відповідності до ст. 75 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_4 від призначеного основного покарання за ч. 5 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки. У відповідності до вимог ст. 76 КК України зобов'язано обвинувачену ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, що вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю доведена, в тому числі по епізоду незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_3 (а.с.36зв.-37зв., 58зв.).

Зокрема встановлено, що ОСОБА_4 30.01.2008 року, знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м. Львів, вул. Медової Печери,39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами вкладників даного відділення, маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладення договору строкового депозитного вкладу, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_3 у розмірі 6500,0 гривень, які останній мав намір внести на банківський рахунок строком на 12 місяців 10 днів під 13% річних, продовживши дію раніше відкритого строкового депозитного вкладу, шляхом переукладення відповідного договору, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за вказаним договором відсотків, достовірно знаючи, що жодного офіційного договору між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 укладено не буде та жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем.Продовжуючи свої злочинні дії, 10.02.2009 року ОСОБА_4, знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м. Львів, вул. Медової Печери,39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою прикриття факту заволодіння нею грошовими коштами ОСОБА_3, створила видимість переукладення договору строкового депозитного вкладу, шляхом переукладення (підписання) відповідного договору строком на 12 місяців на суму 7345,0 гривень під 18% річних, надаючи при цьому видимість законності вказаній операції, виготовила двосторонній договір на вклад «Депозитний» на ім'я ОСОБА_3, до якого внесла завідомо неправдиві дані про відкриття неіснуючого розрахункового рахунку, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за вказаним договором відсотків в сумі 845,0 гривень, достовірно знаючи, що жодного офіційного договору між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 укладено не буде та жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем, після чого також скріпила їх власним підписом та печаткою відділення.

Продовжуючи свої злочинні дії, 15.02.2010 року ОСОБА_4, знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_3 в більшому розмірі, маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладення договору строкового депозитного вкладу, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_3 у розмірі 2014,53 гривень, які останній мав намір внести на банківський рахунок, продовживши дію раніше відкритого строкового депозитного вкладу у більшому розмірі, шляхом переукладення відповідного договору строком на 13 місяців на суму 10700,0 гривень під 18% річних, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за попереднім договором відсотків у сумі 1340,46 гривень, достовірно знаючи, що офіційного договору у вказаному випадку між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 укладено не було, жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем та реальні відсотки за депозитним вкладом не нараховувались.

Продовжуючи свої злочинні дії, 15.03.2011 року ОСОБА_4, знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_3 в більшому розмірі, маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладення договору строкового депозитного вкладу, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_3 у розмірі 2214,0 гривень, які останній мав намір внести на банківський рахунок, продовживши дію раніше відкритого строкового депозитного вкладу у більшому розмірі, шляхом переукладення відповідного договору строком на 13 місяців на суму 15000,0 гривень під 14% річних, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за попереднім договором відсотків у сумі 2086,0 гривень, достовірно знаючи, що офіційного договору у вказаному випадку між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 укладено не було, жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем та реальні відсотки за депозитним вкладом не нараховувались.

Продовжуючи свої злочинні дії, 19.06.2012 року ОСОБА_4, знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_3 в більшому розмірі, маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладення договору строкового депозитного вкладу, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_3 у розмірі 20350,0 гривень, які останній мав намір внести на банківський рахунок, продовживши дію раніше відкритого строкового депозитного вкладу у більшому розмірі, шляхом переукладення відповідного договору строком на 13 місяців на суму 37000,0 гривень під 16% річних, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за попереднім договором відсотків у сумі 2275,0 гривень, достовірно знаючи, що офіційного договору у вказаному випадку між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 укладено не було, жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем та реальні відсотки за депозитним вкладом не нараховувались.Продовжуючи свої злочинні дії, 19.07.2013 року ОСОБА_4, знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_3 в більшому розмірі, маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладення договору строкового депозитного вкладу, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_3 у розмірі 15855,0 гривень, які останній мав намір внести на банківський рахунок, продовживши дію раніше відкритого строкового депозитного вкладу у більшому розмірі, шляхом переукладення відповідного договору строком на 13 місяців на суму 60000,0 гривень під 16% річних, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за попереднім договором відсотків у сумі 6520,0 гривень, достовірно знаючи, що офіційного договору № 302824 у вказаному випадку між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 укладено не було, жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем та реальні відсотки за депозитним вкладом не нараховувались.

Отже, ОСОБА_4 зловживаючи своїм службовим становищем, умисно заволоділа грошовими коштами ОСОБА_3 на загальну суму 46934,0 гривень, якими в подальшому розпорядилась на власний розсуд.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України., майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У тих випадках, коли шкода заподіяна працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, зобов'язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

Незаконне привласнення працівником банку коштів, які належать позивачу на праві власності, порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до статті 5 цього ж Протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК).

Суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 4, ч.1 ст. 81,82, 141 ЦПК України, ст. 1166, 1172 ЦК України та задовольняючи позов в частині стягнення 46 934 грн. виходив з того, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2017р. у справі №463/3982/14-к встановлено, що ОСОБА_4, перебуваючи у трудових відносинах з Банком, під видом імітування договірних відносин між ОСОБА_3 та Банком, без укладення депозитних договорів, без відкриття депозитних рахунків та без внесення коштів на ці рахунки через касу Банку, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_3 на загальну суму 46 934 грн з таким висновком погоджується колегія суддів

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу).

Цей же принцип закріплено у статті 41 Конституції України.Згідно з частиною другою статті 1192 ЦПК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року суди розглядаючи позови про відшкодування шкоди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від її вини.

У спорах про відшкодування шкоди згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України діє презумпція вини заподіювача щкоди. У зв'язку з цим, саме він повинен довести відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Однак, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції прийшов до помилкового висновку щодо про включення до складу майнової шкоди 60 000 грн. депозиту, які позивач мав намір внести на рахунок відповідно до договору №2824 на вклад «Депозитний» від 19.07.2013р., та 10 400 грн. процентів по депозиту, оскільки такий суперечить обставинам, які встановлені судовим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29.02.2016р. у справі №463/638/16-ц задоволено позов AT «Ощадбанк» до ОСОБА_3: визнано договір №2824 на вклад «Депозитний» від 19.07.2013р., укладений між AT «Ощадбанк» та ОСОБА_3, - нікчемним.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже відповідно до ч.І ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, відтак у суду першої інстанції не було законних підстав до задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, виходячи із змісту договору №2824 на вклад «Депозитний» від 19.07.2013р. в частині визначення суми депозиту, процентів та упущеної вигоди.

Відповідно до ч.ч.І, 2 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає до задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г, ) на користь ОСОБА_3 завдану шкоду в розмірі 46 934 гривень.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника АТ «Ощадбанк» - Мірошнікова П.В. задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 квітня 2018 року змінити та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) завдану шкоду в розмірі 46 934 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді