Справа № 751/6393/16-ц Провадження № 22-ц/795/390/2018 Головуючий у I інстанції - Овсієнко Ю. К. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт»,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 січня 2018 року (місце ухвалення - м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.01.2016 сталася ДТП внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.02.2016 ОСОБА_3 визнана винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та її притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільна відповідальність власника автомобіля відповідача була застрахована в ПРАТ «СК «Український страховий стандарт» з лімітом відповідальності за майнову шкоду 50 000 грн та розміром франшизи 500 грн. Відповідно до висновку до додаткового експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 21.04.2016 вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача, необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП складає 99770,15 грн.

Частково завдану шкоду в сумі 49500,00 позивачу відшкодовано ПРАТ «СК «Український страховий стандарт», а шкода в сумі 50270,15 грн залишилась не відшкодованою. Вказану суму позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_3, як різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1000,00 грн, які були сплачені за автотоварознавчі експертні дослідження та 2000,00 грн моральної шкоди, яка обґрунтована глибиною душевних страждань.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.01.2018 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту автомобіля в сумі 50241,58 грн; витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 350,00 грн; 1000,00 грн у відшкодування моральної шкоди; судовий збір в сумі 551,20 грн; витрати пов'язані з оплатою проведення експертизи в сумі 3566,60 грн; витрати пов'язані з оплатою правової допомоги в сумі 3000,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 22.01.2018, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі заявник посилається, що автомобіль позивача після ДТП скоєної 04.01.2016 є фізично знищеним, ремонт автомобіля є технічно неможливим, економічно необґрунтованим.

Незаконність рішення суду обґрунтовує тим, що у справі відсутній розрахунок такої величини як вартість ТЗ після ДТП, тому неможливо було визначити різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Заявник не погоджується з експертними висновками, які маються в матеріалах справи. Суд незаконно відхилив клопотання відповідача про виклик судового експерта, яким складено судову автотоварознавчу експертизу, та не маючи правових підстав ототожнив технічне поняття «вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу» з поняттям «вартість матеріального збитку».

Необгрунтованим є стягнення з відповідача витрат на оплату досліджень у розмірі 350,00 грн, оскільки страховик зобов»язаний проводити експертну оцінку завданих транспортному засобу збитків внаслідок ДТП. Позивач не мав вимушеної необхідності замовляти та оплачувати проведення експертної оцінки. Крім того, при проведенні додаткового експертного автотоварознавчого дослідження ТЗ не було викликано заінтересованих осіб, а саме відповідача, для технічного огляду ТЗ, не було надано можливості відповідачу побачити дійсний об»єм пошкоджень та перевірити вірність вказаних в дослідженні даних.

Безпідставним є стягнення з відповідача витрат пов»язаних з проведенням судової експертизи в розмірі 3566,60 грн, оскільки позивач, як потерпіла особа у ДТП, майно якого зазнало пошкоджень з вини відповідача, не надав всіх необхідних доказів для всебічного з»ясування обставин справи та задоволення позову.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали цивільної справи, адміністративної справи відносно гр. ОСОБА_3 № 750/387/16-п, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 04.01.2016 приблизно о 08 год. 40 хв. ОСОБА_3 керувала автомобілем «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_5, по проспекту Миру - вул. Войкова на забороняючий сигнал світлофора «червоний», де скоїла зіткнення з автомобілем «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_4, який в свою чергу продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з автомобілем «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_6, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п.п. 7.8.3.Е ПДР України.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.02.2016 притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ автомобіль марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_4, належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 7 т. 1).

Згідно полісу № № АЕ/4532598 від 06.07.2015 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_5, була застрахована в ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» з лімітом відповідальності за майнову шкоду 50 000 грн та розміром франшизи 500 грн (а.с. 10 т. 1).

З висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи № 3829/16-24 вбачається, що вартість відновлювального ремонту пасажирського мікроавтобуса «FIAT Doblo 1.6і Maxi Nature Power», реєстраційний номер НОМЕР_4, необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 04.01.2016, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, його складників, складає 99741,58 грн. (а.с. 163-172 т. 1).

Страховий акт № 6327 від 04.04.2016 (а.с. 80 т. 1) містить відомості, що подія, яка сталася, відповідає умовам страхування і є страховим випадком, розмір страхового відшкодування склав 49 500, 00 грн. Вказану суму, згідно платіжного доручення № 518 від 05.04.2016 (а.с. 81 т. 1) ПРАТ «СК «Український страховий стандарт» перерахувало ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення вартості відновлювального ремонту з винної особи у розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням та часткове задоволення моральної шкоди, пов»язаної з пошкодженням майна та судових витрат, понесених позивачем.

На підтвердження даного висновку в рішенні містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Проте, статті 1166, 1187 ЦК України передбачають, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За положеннями ст. 29 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини.

За змістом положень статті 988 ЦК України, статті 20 Закону України «Про страхування» обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Статтею 22 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, місцевий суд правильно визначив суму до стягнення в рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля враховуючи зміст страхового полісу, де зазначено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн та розмір франшизи 500 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 визнана винною в скоєнні ДТП та притягнута до відповідальності за ст. 124 КУпАП.

З врахуванням наведеного, суд обґрунтовано, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, послався на висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи № 3829/16-24, та врахував її при визначенні розміру вартості відновлювального ремонту на користь позивача.

Крім того, відповідач, який діяв через представника, під час розгляду справи в суді першої інстанції (а.с. 117 том 1), заявив клопотання про поставлення на вирішення експерта наступних питань, а саме: визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику ТЗ Fiat Doblo д.н НОМЕР_7 та вартості вказаного автомобіля до ДТП від 04.01.2016, проте, як вбачається з ухвали суду від 30.09.2016 заперечив оплату витрат з проведення експертизи (а.с. 119 том 1).

В апеляційній скарзі відповідачем ОСОБА_3 заявлено клопотання про призначення експертизи, на вирішення якої експерту поставлено питання про ринкову вартість ТЗ Fiat Doblo д.н НОМЕР_7 після ДТП від 04.01.2016 та зазначено гарантування оплати, в задоволенні клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи ухвалою від 19.04.2018 апеляційного суду відмовлено (а.с. 55 том 2).

Апеляційна скарга не містить даних щодо посилання на неможливість вирішення питання призначення експертизи з зазначеного питання в суді першої інстанції, як не містить посилання на порушення судом норм процесуального права, що призвело до не вирішення питання призначення експертизи за клопотанням відповідача або його представника.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на відповідачеві.

Враховуючи викладене, є не обгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль позивача після ДТП скоєної 04.01.2016 є фізично знищеним, ремонт автомобіля є технічно неможливим, економічно необґрунтованим.

Доводи скарги про те, що у справі відсутній розрахунок такої величини як вартість ТЗ після ДТП, тому неможливо було визначити різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду, оскільки в матеріалах справи наявний висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи № 3829/16-24 з якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту пасажирського мікроавтобуса «FIAT Doblo», необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 04.01.2016, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, його складників, складає 99741,58 грн (а.с. 163-172 т. 1).

Як вбачається за висновком експертизи вартість відновлювального ремонту склала 99741, 58 грн, яка відрізняється від визначеної суми в дослідженні лише на 28,57 грн, та те що позивачу ПРАТ «СК «Український страховий стандарт» перерахувало 49500,00 грн, суд прийшов до правильного висновку, що з особи винної у скоєнні ДТП, а саме ОСОБА_3 слід стягнути 50241,58 грн у відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля, як різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Не є обґрунтованими доводи скарги про те, що судом незаконно відхилено клопотання відповідача про виклик судового експерта в судове засідання та невірне ототожнення судом понять «вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу» з поняттям «вартість матеріального збитку».

Враховуючи ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України при визначенні розміру морального відшкодування, враховуючи вимоги розумності і справедливості суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що сума морального відшкодування у 1000 грн відповідає розміру заподіяної марольної шкоди.

Так, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення сум документально підтверджених та належним чином обґрунтованих витрат на оплату досліджень, витрат пов»язаних з проведенням судової експертизи, витрат на правничу допомогу, судового збору та моральної шкоди.

Не ґрунтується на нормах процесуального прав і посилання щодо безпідставного стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 витрат на оплату досліджень, витрат пова»язаних з проведенням судової експертизи, витрат на правничу допомогу та судового збору виходячи з наступного.

В матеріалах справи наявний висновок № 21/1 додаткового експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 21.04.2016 (а.с. 13-28 т. 1), який позивачем приєднаний до позовної заяви, на який позивач посилається в позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог, відповідачем не надано жодного належного і допустимого доказу на спростування вказаного висновку, відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України.

З врахуванням наведеного доводи апеляційної скарги, що позивач не мав вимушеної необхідності замовляти та оплачувати проведення експертної оцінки, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині, оскільки позивач скористався своїм правом щодо надання доказів, як це визначено ст. 13 ЦПК України.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов»язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Ч. 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи містять ордер серії ЧН № 023871 адвоката ОСОБА_4, яка є представником ОСОБА_2 (а.с. 13 т. 2), розрахунок судових витрат (а.с. 14 т. 2), акт розрахунок витраченого адвокатом часу (а.с. 15а, т. 2), квитанція до прибуткового касового ордеру на суму 3000 грн за надання правової допомоги (а.с. 15 т. 2), квитанція № 1329В22066 та рахунок № 7041 від 19.10.2016 про сплату 1585, 80 грн ОСОБА_2 коштів за експертизу № 3829/16-24 (а.с. 16, 17, т. 2), квитанція № 1329СС2068 та рахунок № 4296 від 01.06.2017 про сплату 1980,80 грн ОСОБА_2 коштів за експертизу № 2631/17-24 (а.с. 18,19, т. 2), відповідачем в належний спосіб не спростовано понесені позивачем витрати.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обгрунтованності рішення суду першої інстанції.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 25.04.2018.

Головуючий:Судді: