Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 183/3944/14-ц

провадження № 61-1125св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року у складі суддів: Демченко Е. Л., Волошина М. П., Куценко Т. Р.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 07 травня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 65 тис. доларів США строком до 07 травня 2029 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки. 07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 також укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що всупереч умовам договору про надання споживчого кредиту, договорів поруки, відповідачі у повному обсязі не виконують свої зобов'язання щодо повернення кредиту, не здійснюють чергові погашення, чим порушують взяті на себе зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору та договорами поруки, внаслідок чого станом на 06 травня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 33 737 доларів 86 центів США, що еквівалентно 386 958 грн 97 коп., з яких: 27 109 доларів 92 центів США, що еквівалентно 310 939 грн 29 коп., - тіло кредиту; 6 117 доларів 18 центів США, що еквівалентно 70 161 грн 46 коп., - проценти; 510 доларів 76 центів США, що еквівалентно 5 858 грн 22 коп., - пеня, позивач просив стягнути із солідарних боржників.

У травні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договорів поруки недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що банк скористався правом, передбаченим умовами кредитного договору, та збільшив проценту ставку за кредитним договором. Вказували, що у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на поручителів відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Посилаючись на те що, збільшення процентної ставки за кредитним договором відбулося без їх згоди, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу їх відповідальності, просили суд визнати договори поруки припиненими.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом у розмірі 386 958 грн 97 коп., яка складається із заборгованості за процентами у розмірі 6 117 доларів 18 центів США, що еквівалентно 70 161 грн 46 коп., та пені у розмірі 510 доларів 76 центів США, що еквівалентно 5 858 грн 22 коп.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_3 Визнано договори поруки, укладені 07 травня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_3 припиненими. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2015 року виправлено описку у рішенні шляхом зазначення доларового еквівалента заборгованості та зазначення заборгованості за тілом кредиту.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, проте у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки без згоди поручителя або без відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав для покладення на останніх відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком, тому договори поруки є припиненими, а позов банку таким, що підлягає задоволенню частково шляхом стягнення суми заборгованості лише з позичальника.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 227 доларів 10 центів США, що еквівалентно 381 100 грн 75 коп., та 5 858 грн 22 коп., яка складається з: кредитної заборгованості в розмірі 27 109 доларів 92 центів США, що еквівалентно 310 939 грн 29 коп.; заборгованості за процентами в розмірі 6 117 доларів 18 центів США, що еквівалентно 70 161 грн 46 коп.; та пені за прострочення сплати процентів в розмірі 5 858 грн 22 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 227 доларів 10 центів США, що еквівалентно 381 100 грн 75 коп., та 5 858 грн 22 коп., яка складається з: кредитної заборгованості в розмірі 27 109 доларів 92 центів США, що еквівалентно 310 939 грн 29 коп.; заборгованості за процентами в розмірі 6 117 доларів 18 центів США, що еквівалентно 70 161 грн 46 коп.; та пені за прострочення сплати процентів в розмірі 5 858 грн 22 коп. В іншій частині позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що обсяг відповідальності поручителів без їх згоди збільшено не було, оскільки збільшення вдвічі процентної ставки на прострочену суму основного боргу було передбачено умовами кредитного договору, про що, як зазначено в договорах поруки, поручителям було відомо, тому вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що хоча поручителі і знали, що у разі можливого порушення боржником зобов'язання буде автоматично збільшено відсоткову ставку і обсяг їх відповідальності збільшиться, банк їх не повідомив про порушення боржником своїх зобов'язань. Також судом не враховано, що порушення зобов'язання відбулося 11 листопада 2011 року, і саме з цього моменту банк почав нараховувати боржнику збільшену у двічі процентну ставку, але поручителів банк повідомив про порушення основного зобов'язання лише 07 квітня 2014 року, що позбавило поручителів можливості виконати замість боржника зобов'язання перед кредитором у той момент, коли розмір зобов'язання ще суттєво не збільшився.

24 жовтня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду. 10 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 07 травня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 65 тис. доларів США, а остання зобов'язалася повернути наданий кредит не пізніше 07 травня 2029 року та сплачувати протягом кожних 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 14 % річних.

До статуту акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» були внесені зміни, відповідно до яких з 01 грудня 2009 року нове повне найменування банку стало ПАТ «УкрСиббанк».

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки від 07 травня 2008 року.

07 травня 2008 року з тією ж метою між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки.

Відповідно до умов договорів поруки ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання відповідати перед ПАТ «УкрСибБанк» за зобов'язаннями ОСОБА_1, які виникають з умов договору про надання споживчого кредиту від 07 травня 2008 року.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Встановлено, що пунктом 1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів процентна ставка встановлюється у розмірі 14,00 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в пункті 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки за прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу з підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Таким чином, умови кредитного договору передбачають нарахування та сплату щомісячних процентів, тобто розміру процентної ставки за користування кредитом у разі, коли терміни внесення платежів не порушено; та підвищених процентів - розміру підвищеної процентної ставки за користування кредитом у разі порушення строків погашення кредиту. При цьому у разі дотримання графіку внесення платежів процентна ставка як плата за користування кредитними коштами залишається у погодженому сторонами розмірі.

Тобто, нарахування підвищеної процентної ставки не є збільшенням розміру плати за користування кредитом, яка призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки є мірою відповідальності за прострочення виконання кредитного зобов'язання.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що зобов'язання за договорами забезпечення кредиту (поруки) не припинилися на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Встановивши, що відповідачі не виконували належним чином своїх зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору та договорами поруки, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги про те, що банк не повідомив поручителів про збільшення у двічі відсоткової ставки з 11 листопада 2011 року, суд не приймає до уваги, оскільки з абзацу четвертого пункту 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту вбачається, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1.

Правовідносини, в яких Верховним Судом України викладено висновок у постанові № 6-67цс11 від 19 грудня 2011 року, виникли за обставин, коли кредитор збільшив процентну ставку без згоди поручителів, тобто змінив у бік збільшення плату за користування кредитом, а не застосував підвищені проценти у зв'язку з порушенням основного зобов'язання. Таким чином, у даній справі та у справі № 6-67цс11 встановлено різні фактичні обставини, а тому висновки Верховного Суду України щодо припинення поруки, викладені у постанові № 6-67цс11 від 19 грудня 2011 року, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик