Справа № 152/1889/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 квітня 2018 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря Одудовського С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист гідності та честі, спростування недостовірної інформації,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з зазначеним вище позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі - відповідачі) про захист гідності та честі, спростування недостовірної інформації.

У обгрунтування позову зазначила, що влітку 2017 року жителі с. Копистирин створили Громадську організації «Добробут Копистирина» з метою облаштування водогону в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області.

Головою організації було обрано ОСОБА_5.

В подальшому укладено договір із ПП «Пегаз», які зобовязувались провести водогін в с. Копистирин. За виконання робіт частину грошей виділила сільська рада, а іншу частину зобовязувались внести споживачі, які мали намір провести водогін до свого домогосподарства.

Для облаштування водогону позивачем було сплачено 7000 грн. В процесі роботи зясувалось, що необхідна ще така ж сума, після чого позивач висловила сільському голові ОСОБА_6 свої невдоволення і вимагала від нього оприлюднити звіт за виконані роботи, задля того, щоб зрозуміти куди витрачаються кошти, на що останній відмовив позивачеві.

24 листопада 2017 року голова громадської організації «Добробут Копистирина» ОСОБА_5 помер від серцевого нападу.

Відповідачі у вбивстві ОСОБА_5 звинуватили позивача.

26 листопада 2017 року в клубі с. Копистирин відбулись збори членів організації, на яких відповідачі звинуватили позивача у смерті ОСОБА_5, а саме, вбивства чи доведенні до самогубства.

Вважаючи дії відповідачів протиправними, такими, що принижують честь та гідність позивача, остання просить ухвалити рішення, яким визнати такою, що не відповідає дійсності інформацію, поширену про неї на зборах громадської організації «Добробут Копистирина», 26 листопада 2017 року в сільському клубі про причетність до смерті жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та зобовязати відповідачів спростувати вказану інформацію на зборах громадської організації «Добробут Копистирина» на протязі місяця з дня набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у ньому, одночасно повідомила, що на зборах Громадської організації «Добробут Копистирина» 26 листопада 2017 року присутня не була.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 суду пояснила, що вона не була присутньою на зборах громадської організації «Добробут Копистирина» 26 листопада 2017 року, і жодних висловів про причетність позивача до смерті ОСОБА_5 не поширювала. Одночасно повідомила, що лише спілкувалась по телефону і особисто висловила свою думку позивачеві.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснила, що вона була присутньою на зборах громадської організації «Добробут Копистирина» 26 листопада 2017 року, однак жодних висловів про причетність позивача до смерті ОСОБА_5 не поширювала. Лише спілкувалась із позивачем по телефону.

Відповідач ОСОБА_4 суду пояснила, що вона не була присутньою на зборах громадської організації «Добробут Копистирина» 26 листопада 2017 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду повідомила, що 26 листопада 2017 року ОСОБА_4 була присутньою на зборах ГО «Добробут Копистирина» і говорила, що позивач «загризла ОСОБА_5».

Свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що на зборах ГО «Добробут Копистирина» 26 листопада 2017 року вона не була, чи висловлювались відповідачі про причетність позивача до смерті ОСОБА_5 їй невідомо.

Аналогічні покази надав свідок ОСОБА_6

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на зборах не було, а відповідач ОСОБА_3 нічого про причетність ОСОБА_1 до смерті ОСОБА_5 не говорила.

Заслухавши доводи позивача, заперечення відповідачів, показання свідків, повно та всебічно зясувавши усі обставини справи, дослідивши докази, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного.

Так, згідно із положенням статті 3 Конституції України, честь та гідність людини визнаються в Україні одними з найвищих соціальних цінностей.

Разом із тим, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей (стаття 34 Конституції).

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Зі змісту цієї норми випливає, що свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснив, що відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки за наслідками розгляду справи, позивач не надав суду жодного належного доказу про те, що поширена про неї інформація є відомостями, які містять фактичні дані, а також з пояснень сторін та показів свідків судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на зборах Громадської організації «Добробут Копистирина» 26 листопада 2017 року присутні не були, а ОСОБА_3 нічого про причетність ОСОБА_1 до смерті ОСОБА_5 не повідомляла, що підветрджено поясненнями позивача, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист гідності та честі, спростування недостовірної інформації відмовити.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський