УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2018 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Сенаторов В.М., розглянувш заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа № 640/10906/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту після смерті ОСОБА_4, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_3 від 07.12.2017 №1703 недійсним.

Також, до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову вказано, що після смерті бабусі ОСОБА_1 залишилось спадкове майно, а саме квартира, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Валетинівська. АДРЕСА_2, в якій зареєстрований та пост ійно проживає позивач. Із засобів масової інформації та мережі інтернет йому стало відомо, що спірна квартира виставлена на продаж. Впродовж червня 2018 року до спірної квартири тричі приходили ріелтори з покупцями, з вимогою отримати доступ до спірної квартири для показу покупцям. Ріелтори повідомили ОСОБА_1, що йому необхідно якнайскоріше знятися з реєстраційного обліку та звільнити спірну квартиру для продажу, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що після оформлення спадщини на початку липня 2018 року квартира має бути продана. Відповід по справі вважає себе єдиним спадкоємцем.

Тому позивач вважає, що на теперішній час є обєктивні підстави стверджувати, що відповідачем може бути здійснено відчуження вказаної квартири без попередньої згоди позивача, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення позову, у звязку з чим, з метою належного його виконання є необхідність в застосуванні заходів забезпечення позову у вигляді накладення заборони на її відчуження.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що заява позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, а саме: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановлення обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» суддя, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти певні дії, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За нормами ЦПК України та роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України вважаю, що застосування заборони відчудження нерухомого майна у даному випадку становить пропорційний тягар, тому враховуючи те, що між сторонами дійсно виник спір, беручи до уваги обставини справи та виходячи зі змісту позовних вимог, в яких позивач просить визнати заповіт недійсним, приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, та не порушує права та інтереси відповідача з приводу користування та володіння майном, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 149-153, 157 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Строк пред'явлення ухвали до виконання становить три роки.

Ухвала виконується негайно у порядку, встановленому для судових рішень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя -