Справа № 738/1993/17
№ провадження 2/738/83/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Савченка О.А.

з участю

секретаря: Лях Н.М.

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

представників третьої особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника третьої особи: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Менської районної державної адміністрації Чернігівської області про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року до Менського районного суду Чернігівської області звернувся ОСОБА_7 з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу син постійно проживає з відповідачкою, остання не дозволяє йому брати участь у вихованні сина. Вважає, що він має рівне право на участь у вихованні сина разом з відповідачкою, тому просить визначити його місце проживання з ним щотижня в суботу та неділю, а також під час зимових та літніх канікул.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, при цьому пояснила, що позивач по справі ОСОБА_7 дійсно є батьком ОСОБА_8. Те, що вона обмежила спілкування сина з позивачем відбулося внаслідок неадекватної поведінки самого позивача, викликаної вживанням наркотичних засобів. Він неодноразово приходив до неї, вчиняв скандали, міг штовхнути, тягав за волоси. Були випадки коли він забирав дитину та закривався у хаті. ОСОБА_8 його сильно боїться. Дитина отримала моральну травму. З огляду на це просили в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 просив відмовити в позові. При цьому акцентував увагу, що позивач не зявляється в засідання через можливо неадекватну поведінку. Де він знаходиться зараз ніхто не повідомляє, де працює не відомо. Хто буде здійснювати догляд за ОСОБА_9 не відомо.

Представники третьої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що позивач ОСОБА_7 звертався до комісії з прав дитини з заявою про визначення часу побачень з сином ОСОБА_8. Дане питання було розглянуто на комісії та вирішено про недоцільність визначення часу побачень батьку з сином. Дане рішення приймалося як з урахуванням рішення опікунської ради Березнянської селищної ради так і поведінки заявника на засіданнях, який вів себе неадекватно, занадто емоційно. Погрожував викрасти сина, бігав по кабінету.

Представник третьої особи ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що рішенням опікунської ради Березнянської селищної ради позивачу ОСОБА_7 було визнано за недоцільне надавати побачення з сином ОСОБА_8. Дане рішення було прийнято враховуючи як неадекватну поведінку самого позивача так і реакцію ОСОБА_9 при його зустрічах з батьком. Він заплакав, як тільки почув голос ОСОБА_7 в коридорі.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 народився 25 жовтня 2012 року, його батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_10 (а.с. 8, 10).

Статтею 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Зважаючи на вік малолітнього, для з'ясування його думки щодо доцільності визначення місця проживання з батьком або матір'ю, суд не викликав дитину для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішив спір на підставі доказів, наданих сторонами.

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що вона є матірю позивача. Її син дуже любить ОСОБА_9, але відповідачка забороняє з ним спілкуватися. Він вже скрізь звертався щодо надання можливості бачитися з сином. Ходив до дитячого садочка, який відвідує ОСОБА_9, носив іграшки. Зі слів працівників дитячого садка відповідачка викинула подаровані іграшки.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_7 після розлучення з ОСОБА_2 постійно її переслідував, не давав проходу, перестрівав, говорив що вкраде сина і вона приповзе на колінах. Одного разу забрав ОСОБА_9 і закрився з ним у будинку. Не пускав відповідачку. ОСОБА_8 дуже злякався, опісявся. Одного разу коли вона була в гостях у відповідачки в кімнату забіг ОСОБА_9 зі словами «ОСОБА_12, ховайтеся!» ОСОБА_8 і зараз боїться позивача.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомила, що десь в жовтні 2016 року вона ходила спільно з ОСОБА_2 до будинку ОСОБА_7, щоб забрати сина ОСОБА_8. Позивач з сином закрився в будинку та не відчиняв двері. Сина не віддавав. ОСОБА_8 віддав лише тоді, коли приїхали батьки відповідачки. Їй відомі випадки, коли ОСОБА_7 приходив в стані спяніння та стукав у вікна будинку до відповідачки. При їх зустрічі говорив що любить відповідачку. Про сина за весь час питав лише одного разу.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомив, що у його доньки з колишнім чоловіком останнім часом виникають суперечки. Одного разу ОСОБА_7 забрав ОСОБА_9 та не віддавав. Він їздив забирати онука. ОСОБА_8 був дуже переляканим. Після того випадку став опісюватися. Досі боїться ОСОБА_7 Став замкнутий.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_7 з 21 липня 2017 року по 23 жовтня 2017 року працював в ТОВ «Служба безпеки Вітязь» (а.с. 11).

Відповідно до довідки-характеристики № 3833 від 20.11.2017 року ОСОБА_7 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. За час проживання зарекомендував себе посередньо (а.с. 12).

Як вбачається з повідомлення КЗОЗ «Менська центральна районна лікарня» № 382 від 13.03.2018 року ОСОБА_7 перебував на обліку лікаря психіатра з 17.09.2014 року по 11.01.2018 року (а.с. 94).

Відповідно до висновків Опікунської ради Березнянської селищної ради від 11 листопада 2016 року та 02 лютого 2017 року опікунська рада рекомендувала ОСОБА_7 не створювати конфліктних ситуацій, не допускати психологічного травмування малолітньої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Враховуючи нестабільний неадекватний емоційний стан ОСОБА_7, погрозу у бік дружини в присутності членів опікунської ради, не рекомендувати встановлювати графік побачень батька з дитиною (а.с. 37-38).

Як вбачається з повідомлення селищного голови смт. Березна № 03-01/135 від 20.03.2017 року під час зустрічі ОСОБА_7 з сином ОСОБА_8 в присутності матері ОСОБА_2, членів опікунської ради, дільничного інспектора, фахівців з соціальної роботи спостерігалася негативна реакція з боку дитини, дитина проявила страх, плакала. У дитини почалися тривожні стани, проявилася злоба до батька. Хлопчик постійно заперечував прояви батька до контакту та постійно пригортався до матері (а.с. 39).

Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини при Менській районній державній адміністрації № 13 від 15.02.2017 року комісія визнала за недоцільне визначити час побачень ОСОБА_7 з сином ОСОБА_9 (а.с. 40).

Судом не встановлені виняткові обставини, визначені ст. 161 СК України та ст. 6 Декларації прав дитини, які б вказували на те, що проживання дитини з матір'ю може зашкодити їй, та що мати не створює атмосферу любові, моральну та матеріальну забезпеченість дитині.

Окрім цього, як вбачається з дослідженої в судовому засіданні позовної заяви позивачем ставиться позовна вимога саме про визначення періодичності місця проживання малолітньої дитини, а саме з понеділка по пятницю з матірю, субота, неділя, зимові та літні канікули з батьком.

Проте діючим законодавством передбачено визначення судом місця проживання дитини з одним із батьків, а не визначення періодичності місця проживання дитини із зазначенням конкретного місця проживання (адреси) батьків.

За встановлених у судовому засіданні обставин, позов задоволенню не підлягає.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого.

Представником відповідача заявлено клопотання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 гривень 00 копійок (а.с. 54-60).

У відповідності з ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

За змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу у разі відмови в позові покладаються на позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користі відповідача документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Менської районної державної адміністрації Чернігівської області про визначення місця проживання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НМ № 018102, адреса реєстрації: 15622 Чернігівська область смт. Березна вул. Гагаріна, 69) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, адреса реєстрації: 15622 Чернігівська область смт. Березна вул. Богдана Хмельницького, 24) 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О.А. Савченко