Справа № 296/9424/18
"13" листопада 2018 р. м.Житомир
Корольовський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді Рожкової О.С.,
за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ВСТАНОВИВ:
21.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою № 11 в будинкку № 1 по вул. Майдан Згоди в м. Житомир.
В обгрунтування позову зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1. За вказаною адресою зареєстровані позивач та його син, відповідач по справі. ОСОБА_2 в квартирі не проживає з 2002 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має.
В позасудовому порядку вирішити дану ситуації не можливо, так як позивач не підтримує звязків з відповідачем, місце перебування останнього йому невідоме.
Оскільки відповідач тривалий час не проживає в квартирі та створює перешкоди власнику у здійсненні ним права користування майном, позивач просить задовольнити позов в повному обсязі.
03.10.2018 суддею Корольовського районного суду м. Житомира відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 14).
Позивач під час розгляду справи позов підтримав в повному обсязі. 13.11.2018 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечував (а.с.25).
Відповідач в судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення судової повістки про виклик, яка разом з копією ухвали про відкриття провадження від 03.10.2018 та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача, відомості про яке надано відповідним органом реєстрації.
01.11.2018 відповідача повторно повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 19-20).
Оскільки, в судове засідання 13.11.2018 відповідач не зявився, про причини неявки суду не повідомив, то відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Відзив на позов до суду не надходив. Відповідно до п. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В силу приписів ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин та не повідомив причини неявки, відзиву на позов не надав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд протокольною ухвалою від 01.11.2018, в силу приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України, постановив розглядати справу в заочному порядку (а.с. 16-17).
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно довідок КП Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 9 Житомирської міської ради № 541 від 11.09.2018 в квартирі зареєстровано 2 осіб: позивач та відповідач, а відповідно до довідки № 581 від 12.09.2018 відповідач зареєстрований з 02.10.2002 по теперішній час (а.с. 6-7).
Із акту про не проживання зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 21.08.2018 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2002 року (а.с. 5).
Оскільки, відповідач не проживає у квартирі більше одного року, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого права.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, главами 23, 28, 32 Цивільного Кодексу України.
В силу вимог ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до вимог Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а саме ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 322 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. (ст. 379 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України).
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як встановлено матеріалами справи та підтверджується поясненнями позивача, відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, безперервно не проживає за місцем реєстрації більше 7 років, доказів, які б підтверджували поважність причин довготривалої відсутності, відповідачем не надано, тому за змістом ч.2 ст. 405 ЦК України у суду є підстави для визнання відповідача в судовому порядку таким, що втратив право користування ним.
Разом з тим, суд не застосовує норми, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а саме:
- ст.ст.71,72 ЖК України, оскільки квартира АДРЕСА_2 належить йому на праві приватної власності, тому вказані правовідносини не регулюються нормами житлового законодавства, а відносяться до цивільних правовідносин, врегульованих нормами про речові права;
- ст.391 ЦК України, оскільки визначальним для застосування зазначеної норми є наявність у позивача перешкод у користуванні власником своєю власністю, однак дана норма не передбачає можливості визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Такі взаємовідносини власника та членів його сімї регулюються нормами ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 319, 322, 379, 383, 405 ЦК України, ст.ст.4, 5, 12, 13, 81, 128, 141, 178, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 11 в будинку № 1 по вул.Майдан Згоди в м. Житомир.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Cуддя О. С. Рожкова