Дата документу 04.12.2018 Справа № 320/800/17-ц
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Єдиний унікальний №320/800/17 Головуючий у 1 інстанції: Ковальова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/400/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «Техностройінвест», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ТОВ «Техностройінвест», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 12 квітня 2011 року ТОВ «Техностройінвест» було підписано заяву про відкриття поточного рахунку (далі - Заява). Згідно заяви товариство приєдналося до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів Банку, що розміщенні в мережі Інтернет, які разом із Заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 12 квітня 2011 року, та взяло на себе зобов'язання виконувати умови договору. Відповідно до договору товариству було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1.

Товариство зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувало, у зв'язку з чим станом на 06 січня 2017 року має заборгованість - 498464,91 грн., яка складається з наступного:

- 200000,00 грн. - заборгованість за кредитом;

- 155100,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 118164,91 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

- 25200,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Враховуючи те, що діюче законодавство не зобов'язує кредитора вимагати від боржника повернення обов'язково повної суми, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернення всього боргу або будь-яку його частину, таким чином заборгованість до стягнення становить 200000,00 грн., яка складається з:

- 200000,00 грн. - заборгованість за кредитом.

Зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою: договором поруки №POR809 від 19 січня 2015 року, укладеним з поручителем ОСОБА_3

На підставі зазначеного просило стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором №б/н від 12 квітня 2011 року в розмірі 200000 грн., стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2018 року з виправленою опискою ухвалою від 24 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на надання доказів укладання договору та надання кредитних коштів, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, стягнути з відповідача судові витрати.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що позивачем не підтверджено факт надання грошових коштів та укладення договору, не надано посилання на акти цивільного законодавства, які б дозволяли використовувати електронно-числовий підпис при укладанні кредитного договору.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження укладення кредитного договору між позивачем та ТОВ «Техностройінвест», позивач надав роздруківку електронної заяви від 12.04.2011 року, відповідно до якої: "Банк за наявності вільних грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту на рахунку НОМЕР_2, про розмір ліміту Банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентується Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua і разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Підписавши цю заяву, Клієнт приєднується і погоджується із умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua"яка не містить підпису позичальника. На заяві вказано, що її підписано електронно-цифровим підписом у системі інтернет-клієнт-банкінгу у Приват 24./а.с.10/.

При цьому, доказів укладення договору та видачі відповідачу електронно-цифрового підпису у системі інтернет-клієнт-банкінгу у Приват 24 позивач до матеріалів справи не надав.

При апеляційному розгляді позивач додав до додаткових пояснень копії посилених сертифікатів відкритих ключів, разом з тим жодних доказів на підтвердження того, що вони були отримані та використані відповідачем та третьою особою ТОВ «Техностройінвест» не надано.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції правильно виходив з положень Цивільного Кодексу, які регулюють порядок укладення договорів та їх форму.

Зокрема, за ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За ч. ч. 1 та 2 ст. 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 ст. 640 ЦК України).

Також суд першої інстанції врахував, що за ст. 1055 ЦК України (в редакції на 12.04.2011), кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За приписами ст. 207 ЦК України (в редакції на 12.04.2011) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з п.3.18.1.16. Умов , при укладанні договорів та угод, або вчинення інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до ст.ст. 5, 6 «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

Одним із обов'язкових реквізитів електронного документа є електронний підпис, який використовується для ідентифікації автора та (або) підписувача електронного документа іншими суб'єктами електронного документообігу.

За визначеннями, які містяться у ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний підпис - це дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов'язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.

Електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Особистий ключ - параметр криптографічного алгоритму формування електронного цифрового підпису, доступний тільки підписувачу.

Відкритий ключ - параметр криптографічного алгоритму перевірки електронного цифрового підпису, доступний суб'єктам відносин у сфері використання електронного цифрового підпису.

Підписувач - особа, яка на законних підставах володіє особистим ключем та від свого імені або за дорученням особи, яку вона представляє, накладає електронний цифровий підпис під час створення електронного документа.

Блокування сертифіката ключа - тимчасове зупинення чинності сертифіката ключа;

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Пунктами Умов та правил надання банківських послуг банк передбачив укладення договору кредиту з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі.

Частинами 1-3 ст. 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про електронний цифровий підпис" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) сертифікат ключа містить такі обов'язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов'язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме третьою особою підписано електронним цифровим підписом заяву від 12.04.2011 про приєднання до умов, викладених в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку, оскільки позивачем не надано ані відомості про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача, ані відомості про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті; не надано суду будь-яких доказів того, що ТОВ «Техностройінвест» укладало з ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання послуг електронного цифрового підпису (далі ЕЦП) та має в розпорядженні електронно-цифровий підпис; не надана інформація щодо терміну дії сертифіката; доказів про те, чи подавався ТОВ «Техностройінвест» до Центру або до відокремленого пункту реєстрації (ВПР) комплект документів, необхідний для отримання сертифікатів відкритих ключів ЕЦП, та створені електронні заявки на формування сертифікатів відкритих ключів ЕЦП для кожного з підписувачів (передбачено Умовами та правилами). При цьому, представник відповідача ставить під сумнів факт підписання даної заяви.

Суд першої інстанції врахував, що надані позивачем документи, виготовлені самим позивачем та не можуть свідчити про ті обставини, що кредит згідно вказаного договору сплачувало саме ТОВ «ТЕХНОСТРОЙІНВЕСТ» , а не інша особа.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції та не спростовують їх.

Так, посилання на правовий висновок Верховного Суду України від 11.07. 2012 року № 6-63цс12 про те, що спірний кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних його умов, не суперечить висновкам суду в оскаржуваному судовому рішенні, позаяк, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не доведено факт укладення договору з ТОВ «Техностройінвест».

Посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові ВСУ від 210.06.2015 року у справі 6-449цс15 щодо презумпції правомірності правочину також не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, адже у даній справі суд виходив саме з того, що не доведений факт укладення правочину.

Відтак суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 грудня 2018 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков