Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 361/4124/2017

провадження № 61-6475св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

представник заявника - Кононенко Денис Альбертович,

заінтересовані особи: головний державний виконавець Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинська Надія Олексіївна, ОСОБА_4,

представник Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області - Лопатинська НадіяОлексіївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області

від 04 жовтня 2017 року у складі судді Сердинського В. С. та постанову Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року в складі колегії суддів: Мережко М. В., Мельника Я. С., Суханової Є. М.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі -

ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинської Н. О. (далі - Броварський МР ВДВС Головного ТУЮ у Київській області), заінтересована особа: ОСОБА_4, про визнання незаконною бездіяльності, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Скарга мотивована тим, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2014 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено та стягнено на користь банку солідарно з ОСОБА_5 та

ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 050,38 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 160 262,70 грн, та 118 484,12 грн, а також судові витрати у розмірі 1 410,07 грн з кожного. 08 червня 2015 року суд першої інстанції видав виконавчий лист, на підставі якого ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Броварського МР ВДВС Головного ТУЮ у Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження, відповідно до якої було відкрито виконавче провадження № 48419990. 03 липня 2017 року ПАТ «Родовід Банк» отримало постанову головного державного виконавця Броварського МРВ ВДВС Головного ТУЮ у Київській області Лопатинської Н. О. від 25 травня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу стало відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення у рахунок погашення заборгованості. Автомобіль, оголошений в рахунок, не розшукано протягом року.

З урахуванням викладеного, ПАТ «Родовід Банк», просило суд визнати незаконною бездіяльність головного державного виконавця Броварського

МР ВДВС Головного ТУЮ у Київській області Лопатинської Н. О. у виконавчому провадженні № 48419990 при прийнятті постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 25 травня 2017 року та скасувати вказану постанову.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області

від 18 грудня 2017 року, у задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази наявності порушень в діях державного виконавця при прийнятті постанови про повернення виконавчого документа.

У лютому 2018 рокуПАТ «Родовід Банк» подалодо Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просило скасувати ухвалисудів попередніх інстанцій та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем не в повній мірі використанні всі повноваження, які надані йому законом для примусового виконання рішення суду щодо стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк».

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2014 року, позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід банк» заборгованість за кредитним договором

від 12 липня 2007 року в розмірі 20 050,38 доларів США, що за курсом НБУ становить 160 262,70 грн та 118 484,12 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На виконання указаного рішення суду 08 червня 2015 року судом першої інстанції виданий виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця Броварського МР ВДВС Головного ТУЮ у Київській області Лопатинською Н. О. від 25 травня 2017 року виконавчий лист № 2/361/1308/14 повернуто стягувачу, з посиланням на те, що згідно з наданою відповіддю Державної фіскальної служби України боржник доходів немає, майна у рахунок погашення заборгованості в нього не виявлено, автомобіль, оголошений в розшук, не розшукано протягом року, відповідно до пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних дій) та роз'яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 25 травня 2020 року.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 383 ЦПК України (у редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних дій) передбачено, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», як зазначено у частини першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом частин першої, третьої, п'ятої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних дій) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Згідно з пунктами 2, 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на час винесення постанови державним виконавцем), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до частини п'ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на час винесення постанови державним виконавцем) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), встановивши, що головним державним виконавцем здійснені всі необхідні заходи, спрямовані на виконання рішення суду та виходячи з того, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та прийняв постанову про повернення виконавчого документа з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії головного державного виконавця є правомірними та прийнята постанова скасуванню не підлягає.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвали судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня

2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 18 грудня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило