Номер провадження: 22-ц/785/2703/18
Номер справи місцевого суду: 523/8893/16-ц
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 березня 2017 року (суддя Середа І.В.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанов,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою про визнання дій державного виконавця Іллічівського міського відділу державної виконавчої служби Одеської області (далі - Іллічівський МВ ДВС) ОСОБА_5 по прийняттю постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.05.2016 року № ВП 51248696, та постанови про об'єднання проваджень від 07.06.2016 року незаконними та скасуванню цих постанов.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 вказувала на те, що стягувачем було пропущено строк для подання виконавчого листа до виконання. Крім того, посилалась на те, що вже є рішення суду з відповідним висновком по іншому боржнику, щодо пропуску строку.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 березня 2017 року скаргу ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанов залишено без задоволення (а.с.176).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 березня 2017 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу ОСОБА_3

Однак до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 24.04.2018 року, на 11.00 год. учасники справи не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 232-236).

Також учасники справи не з'явились у судові засідання, призначені на 30.01.2018 року, на 14.00 год. (а.с.203-206, 226), та на 20.03.2018 року, на 16.00 год. (а.с.227-231), про причини неявки суд не повідомили, окрім головного державного виконавця Колечка Д.Н., який з'явився в судове засідання, призначене на 20.03.2018 року, на 16.00 год. (а.с.232, 233).

У зв'язку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги. У зв'язку з цим, колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав та у зв'язку з короткочасною відпусткою судді Гірняк Л.А., датою складення цього судового рішення є 04.05.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.05.2016 року державним виконавцем Іллічівського міського відділу ДВС Одеської області ОСОБА_5 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1527/2-5382/11, виданого 18.10.2012 року Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 1 046 918,15 грн. в солідарному порядку з ОСОБА_7 (а.с.7-8).

07.06.2016 року тим же державним виконавцем прийнято постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження по виконавчим листам №1527/2-5382/11 та №523/111/15-ц, по якому стягувачем також виступає ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а боржником ОСОБА_3 (а.с.11-12).

При цьому, виконавче провадження №523/111/15-ц було відкрито постановою державного виконавця на підставі виконавчого листа, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 25.03.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 28 028,38 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 666 243,59 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваної постанови про відкриття провадження стала постанова Суворовського ВДВС про направлення виконавчого листа до Іллічівського ВДВС, оскільки стягувач звернувся з заявою про направлення виконавчого листа до належного ВДВС.

Із матеріалів виконавчого провадження слідує, що у Суворовському ВДВС перебували виконавчі провадження по виконанню виконавчого листа №1527/2-5382/11 а саме: в 2013 році, в 2014 році та в 2015 році.

Так, в останній раз, постановою державного виконавця Суворовського ВДВС Одеського МУЮ Міхнович М.О. від 04.12.2015 року постановою № ВП 46801923 було закінчене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №1527/2-5382/11, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 18.10.2012 року, на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв'язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого ВДВС (а.с.48).

Таким чином, річний строк пред'явлення виконавчого листа до виконання не збіг, оскільки був перерваний пред'явленням виконавчого документу до виконання, як то було передбачено п.1 ч.1 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження, та розпочав свою дію спочатку з 04.12.2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання не було пропущено стягувачем.

При цьому колегія суддів враховує, що за змістом ст.ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є однією із стадій судового процесу і є обов'язковою його кінцевою стадією, яка направлена саме на завершення судового процесу з виконання судового рішення про стягнення грошової заборгованості з відповідача на користь позивача, а тому позбавлення позивача, який ініціював судовий процес, права на досягнення своєї мети, яка полягає у задоволенні його позовних вимог і отримання від боржника грошових коштів, є незаконним і недопустимим.

При цьому слід також врахувати, що позивач неодноразово вчиняв дії по виконанню судового рішення, однак останнє не було виконано з незалежних від позивача обставин.

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.03.2016 року (а.с.69-72), то вони є безпідставними, оскільки зазначені судові рішення стосувались зовсім іншого виконавчого провадження - № В-5/394 ВП №46804609 і стосовно іншої особи - ОСОБА_7, а тому не можуть бути підставою для задоволення скарги ОСОБА_3 по даній справі.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу постановлено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 04.05.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра