У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника-фізичної особи,-

ВСТАНОВИВ:

18.04. 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника-фізичної особи в порядку ст. 439 ЦПК України, в обгрунтування якого вказав, що 15.02.2018 року та 16.02.2018 року постановами приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № 55820990 та № 55825677 за заявою стягувачів на виконання виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області № 707/932/17 від 15.11.2017 року. 05.04.2018 року обєднано у зведене вищевказані виконавчі провадження. Приватним виконавцем здійснено виїзд за місцезнаходженням боржника за адресою Черкаська область, Черкаський район, с. Боровиця, вул. Першотравнева, 4, проте самого боржника та його майна не виявлено, про що складено акт.

В звязку з тим, що виконати рішення суду без примусового проникнення до житла боржника не надається можливим, звернувся з даним поданням до суду.

Приватний виконавець ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до чинного законодавства, а саме ст. 439 ч. 2 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першої цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця

Суд, дослідивши матеріали подання, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання, враховуючи наступне.

15.02.2018 року та 16.02.2018 року постановами приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № 55820990 та № 55825677 на виконання виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області № 707/932/17 від 15.11.2017 року.

05.04.2018 року постановою про обєднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 55820990 обєднано у зведене вищевказані виконавчі провадження.

Відповідно до адресної довідки УДМС України в Черкаській області боржник був знятий з реєстрації за адресою Черкаська область, Черкаський район, с. Руська Поляна, вул. Твардовського, 25, 26.08.2016 на підставі рішення суду.

Приватним виконавцем здійснено виїзд за місцезнаходженням боржника за адресою яка була зазначена у виконавчому документі Черкаська область, Черкаський район, с. Боровиця, вул. Першотравнева, 4, проте самого боржника та його майна не виявлено, про що складено акт від 05.04.2018 року.

Відповідно до вимог ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Ст. 30 Конституції України та ст. 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Кожному гарантується недоторканність житла або іншого володіння, проникнення до якого допускається не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Конституційна гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

У рішенні Європейського суду "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року визначено що за змістом пункт 1 статті 6 Конвенції та згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються і орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно дост.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IVсуди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (справа "Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява № 22774/93, ЄСПЛ 1999-V, § 66).У справі "Кайсин проти України" Європейський суд наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обовязкового рішення суду стосовно однієї з сторін. У справі "Бурдов проти Росії" Європейський суд зазначив, що виконання будь-якого судового рішення є невідємною стадією процесу правосуддя.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник ОСОБА_2 перешкоджав вільному доступу державного виконавця до житла.

Доданий до подання акт державного виконавця від 05.04.2018 року не може вважатися таким доказом, оскільки в ньому вказано лише про те, що двері в будинку ніхто не відкрив, що ніяким чином не свідчить про перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до свого житла.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту умисного створення перешкод з боку ОСОБА_2 для проведення виконавчих дій державним виконавцем суду не представлено.

Крім того, в матеріалах справи наданих державним виконавцем до суду відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце вчинення виконавчих дій та не додано доказів на підтвердження того, що боржнику направлялись будь-які повідомлення про вручення процесуальних документів та викликів до державного виконавця.

Суд приймає до уваги те, що примусове проникнення до житла людини є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки пов'язане з обмеженням конституційного права людини на недоторканість житла чи іншого володіння.

При вирішенні питання про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника суд має переконатися, що боржник перешкоджає виконанню рішення суду, що унеможливлює його примусове виконання, чим порушує права стягувача.

Враховуючи вищенаведенні вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги недостатність проведених виконавчих дій, відсутність даних про належне сповіщення боржника про проведення виконавчих дій, відомостей, що підтверджують факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, суд вважає, що у задоволенні подання державного виконавця слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 30 Конституції України, ст. 439 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника-фізичної особи -відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. А. Смоляр