АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» травня 2018 року

м. Харків

справа № 641/7861/17-ц

провадження № 22ц/790/2436/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Азадалієва Я.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2018 року в складі судді Колодяжної І.М.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Азадалієва Яна Миколаївна про визнання дублікату договору купівлі-продажу недійсним та визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якому просив визнати дублікат договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, виданий приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляком Д.В. за реєстровим № 20 недійсним; визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою Я.М. за реєстровим № 37, укладеного на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири - недійсним.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову об'єктивно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки у нього є підстави стверджувати, що ОСОБА_3, дізнавшись про відкриття провадження по цій справі, навмисно розпорядиться спірним майном шляхом її відчуження у будь-який спосіб з метою уникнення виконання майбутнього рішення суду.

Просив заборонити відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2018 року, в якій ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року виправлено описки, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги заяви. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що його позовна заява базується на тому, що належну йому на праві власності квартиру продано за довіреністю, яку він не підписував, на підставі дублікату договору купівлі - продажу, який видано без його відома; що викладені в заяві вимоги позбавлять відповідача можливості під час розгляду справи в суді розпорядитися спірною квартирою, невжиття заборони її відчуження утруднить та зробить неможливим виконання рішення суду, внаслідок чого його права як інваліда ІІ групи не будуть захищені.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно - задовольнити , ухвалу суду - скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не довів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Азадалієва Я.М. про визнання дублікату договору купівлі-продажу недійсним та визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якому просив визнати дублікат договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, виданий приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляком Д.В. за реєстровим № 20 недійсним; визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою Я.М. за реєстровим № 37, укладеного на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири - недійсним.

Із змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що спір стосується нерухомого майна, який продано за довіреністю, яку, на думку ОСОБА_1, він не підписував, на підставі дублікату договору купівлі - продажу, який видано без його відома.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов'язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи обґрунтоване припущення заявника, також те, що спір має майновий характер, справу не розглянуто, для виконання майбутнього рішення суду позов має бути забезпечений.

Статтею 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Так, предметом регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Виходячи з змісту позову, його співмірності та видів забезпечення, судова колегія вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_1 та забезпечити позов шляхом накладення заборони на відчуження нерухомого майна, оскільки такий вид забезпечення позову не порушує право особи володіти та користуватися майном.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, не повно з'ясувавши обставини у справі, дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні заяви заявнику.

Порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали.

Таким чином, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення щодо задоволення заяви ОСОБА_1

Оскільки заяву ОСОБА_1 задоволено, а ОСОБА_1, як інваліда ІІ групи, звільнено від сплати судового збору, відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 352, 40 грн. покладається на відповідачів по 176, 20 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2018 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Забезпечити позов шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в дохід держави 352, 40 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги по 176, 20 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 04 травня 2018 року.