Справа № 523/7018/17
Провадження №2/523/1489/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участі

секретаря судового засідання Шевчук М.Є.

представника ПАТ «ОТП Банк» - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить визнати недійсним кредитний договір ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року, кредитний договір №CNL-502/016/2007 від 29.05.2007р., укладених між нею та АКБ «Райфайзенбанк України», ПАТ «ОТП Банк», іпотечний договір № PML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005року, іпотечний договір № РСL-502/016/2007 зобовязавши приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 виключити з Державного реєстру іпотек а також Єдиного реєстру заборон записи про іпотеку, які були предметом зазначених вище договорів іпотеки.

Ухвалою суду від 07 червня 2017р. в одне провадження із зазначеними вище позовними вимогами були обєднанні позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» обґрунтовує тим, що в звязку з неналежним виконанням кредитного договору ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року з боку ОСОБА_2 у неї перед Банком станом на 05.10.2015р. виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14955,21 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 316 263,81 грн., за відсотками за період з 01.12.2014р. по 04.10.2015р. в розмірі 1861,88 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 39 373,92 грн. Крім того, позивач зазначає, що у ОСОБА_2 перед банком також виникла заборгованість за кредитним договором №CNL-502/016/2007 від 29.05.2007р. розмір якої, станом на 05.10.2015р., дорівнює заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7697,77 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 162 787,82 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 01.12.2014р. по 04.10.2015р. в розмірі 907,55 дол.США, еквівалент - 19 192,32 грн. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 за вказаними вище кредитними договорами виступив поручителем та не виконав прийняти на себе зобовязання, позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договорами в солідарному порядку. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.04.2016р. позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» були задоволені. Ухвалою суду від 22.02.2017р. вказане заочне рішення було скасовано, а по справі призначений розгляд справи.

Ухвалою суду від 13 березня 2018р. позовні вимоги ОСОБА_2 були залишені без розгляду в звязку з повторною неявкою позивачки у судове засідання.

У судовому засіданні представник Банку заявлені позовні вимоги підтримала, просить задовольнити в порядку та обсязі зазначеному у первісному обсязі, стягнувши з відповідачів виниклу заборгованість в гривневому еквіваленті. В судове засідання призначене на 23.04.2018р. не зявилась направив до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

ОСОБА_3 у судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнав пославшись на те, що договори поруки, якими були забезпечені кредитні договори укладені між позивачем та ОСОБА_2 на даний час слід вважати припиненими в звязку з не зверненням ПАТ «ОТП Банк» до суду з позовними вимогами на протязі шестимісячного строку який, на його погляд, розпочався з часу не проведення ОСОБА_2 сплати чергового платежу по кредитним договорам, а саме з 04 грудня 2014р. З позовними вимогами Банк звернувся до суду 18.03.2016р., тобто з пропуском строку визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України. В судове засідання, призначене на 23.04.2018р. ОСОБА_3 не зявився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином.

Суд, заслухавши сторін по справі, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року ОСОБА_2 отримала від АКБ «Райфайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», яке в наступному змінило назву на публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», кредит в розмірі 22 000 доларів США, строком користування до 27.10.2025 року. Отримавши грошові кошти ОСОБА_2 в свою чергу прийняла на себе зобовязання повернути кредит у повному обсязі та у відповідність до п.3 кредитного договору сплатити за його користування фіксований відсоток 6,0% річних + FIDR (4,5%).

Додатковою угодою № 1 до кредитного договору ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року, від 03.10.2006р. сторони встановили розмір фіксованої ставки на рівні 6%.

Додатковою угодою № 1 до кредитного договору ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року, від 14.02.2007р. сторони змінили розмір фіксованої ставки в бік зменшення на рівні 5%.

Згідно додаткової угоди № 3 до кредитного договору ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року, від 17.03.2009р. сторони змінили дату щомісячного погашення з 27 на 1 кожного місяця.

За умовами додаткової угоди № 2 до кредитного договору ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року, від 02.11.2009р. сторони змінили розмір фіксованої ставки на період з 02.11.2009р. по 30.03.2010р. на рівні 6,50% річних, а починаючи з 01.04.2010р. в розмірі 6,32%.

Додатковою угодою № 4 до кредитного договору ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року, від 29.04.2010р. сторони змінили розмір фіксованої ставки та встановили її на період з 05.05.2010р. до 30.09.2010р. на рівні 9,89%., на період з 01.02.2011р. до повного погашення кредиту в розмірі 6,68%.

Додатковою угодою № 5 до кредитного договору ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року, від 29.04.2010р. сторони внесли зміни до пункту 1.9 кредитного договору де встановили підстави дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначені Банком частині.

На підставі додаткової угоди №6 до кредитного договору ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року, від 04.06.2014р. сторони змінили розмір фіксованої ставки на період з 04.06.2014р. по 31.08.2014р. в розмірі 10,68% річних, та з 01.09.2014р. до повного виконання боргових зобовязань на рівні плаваючої ставки FIDR + 6,68% річних фіксована ставка. Додатковою угодою в новій редакції був викладений графік платежів, зазначений у додатку №1.

Додатковою угодою № 7 до кредитного договору ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року, від 24.09.2014р. сторони встановили розмір фіксованої ставки на період з 24.09.2014р. по 28.02.2015р. в розмірі 10,68%, та з 01.03.2015р. до повного виконання боргових зобовязань на рівні плаваючої ставки FIDR + 6,68% річних фіксована ставка. Додатковою угодою в новій редакції був викладений графік платежів, додаток №1.

Договором поруки №SR-502/016/2005 від 27.10.2005р. ОСОБА_3, як поручитель, прийняв на себе обовязок відповідати перед Банком за належне виконання прийнятих на себе зобовязань ОСОБА_2 по кредитному договору ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року в повному обсязі. Зазначеним договором, пунктом 1.2., була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України.

Слід зазначити, що 17.03.2009р. між поручителем та Банком було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №SR-502/016/2005 від 27.10.2005р. за умовами якої був доповнений пункт 2.2. договору поруки пунктом 2.2.1. в якому сторони договору зазначили, що в разі зміни розміру боргових зобовязань після укладання цього договору, такі боргові зобовязання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору.

Аналогічні умови можливої зміни розміру заборгованості за основним кредитним зобовязанням та прийняття поручителем обовязку їх виконання без необхідності додаткового погодження на таке збільшення, були викладені у додаткових угодах до договору поруки №SR-502/016/2005 від 27.10.2005р. від 02.11.2009р. та від 29.04.2010р. Отже, посилання ОСОБА_3, надані ним у первісних запереченнях, про припинення договору поруки в силу частини першої статті 559 ЦК України, в звязку із збільшенням обсягу відповідальності основного зобовязання без погодження з ним, не відповідають фактичним обставинам справи та судом відхиляються.

Судом також встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №CNL-502/016/2007 від 29.05.2007р. ОСОБА_2 отримала від ЗАТ «ОТП Банк», яке в наступному змінило назву на публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», кредит в розмірі 19 000 доларів США строком користування до 29.05.2017 року. Отримавши грошові кошти ОСОБА_2 в свою чергу прийняла на себе зобовязання повернути кредит у повному обсязі та у відповідність до п.3 кредитного договору сплатити за його користування фіксований відсоток 13,99% річних.

За умовами додаткової угоди № 1 до кредитного договору №CNL-502/016/2007 від 29.05.2007р., від 17.03.2014р. сторони змінили розмір фіксованої ставки на період з 17.03.2014р. по 31.05.2014р. на рівні 9,99% річних, а починаючи з 01.06.2014р. в розмірі 13,99%.

Додатковою угодою № 2 до кредитного договору №CNL-502/016/2007 від 29.05.2007р., від 04.06.2014р. сторони встановили розмір фіксованої ставки на період з 04.06.2014р. по 31.08.2014р. на рівні 9,99% річних, а починаючи з 01.09.2014р. в розмірі 13,99%.

Згідно додаткової угоди № 3 до кредитного договору №CNL-502/016/2007 від 29.05.2007р., від 24.09.2014р. сторони встановили розмір фіксованої ставки на період з 24.09.2014р. по 28.02.2015р. на рівні 9,99% річних, а починаючи з 01.03.2015р. до повного виконання боргових зобовязань на рівні 13,99% річних.

За договором поруки №SR-502/016/2007 від 30.05.2007р. ОСОБА_3, як поручитель, прийняв на себе обовязок відповідати перед Банком за належне виконання ОСОБА_2 зобовязань по кредитному договору №CNL-502/016/2007 від 29.05.2007р. в повному обсязі. Зазначеним договором, пунктом 1.2. була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.ч.1,3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала умови кредитного договору ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року по поверненню кредитних грошових коштів, допустивши невиплату чергових щомісячних платежів, внаслідок чого Банком, станом на 05.10.2015р., позичальниці нарахована заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14955,21дол. США, що в еквіваленті складає 316 263,81 грн. та відсотки за користування кредитом за період з 01.12.2014р. по 04.10.2015р. в розмірі 1861,88 дол.США еквівалент 39373,92 грн.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 не виконала належним чином умови договору кредиту №CNL-502/016/2007 від 29.05.2007р. та станом на 05.10.2015р. у неї перед Банком існує заборгованість в розмірі тіла кредиту 7697,77 дол. США еквівалент 162 787,82 грн., відсотки за користування кредитом за період з 01.12.2014р. по 04.10.2015р. 907,55 дол. США - еквівалент визначений позивачем 19 192,32 грн.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання грошового зобовязання, як з боку позичальника так і з боку поручителя, що є недопустимим в договірних відносинах, суд вважає, що предявлені позовні вимоги є обґрунтованими, правомірними, а порушене право Банку підлягає судовому захисту, шляхом стягнення з відповідачів в солідарному порядку нараховану Банком заборгованість по кредитним договорам.

Щодо іншої частини заперечень ОСОБА_3 то суд відхиляючи їх виходить з наступного обґрунтування.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Отже, «основне зобовязання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_2, а відтак і поручитель, взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами за кредитним договором ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року до 27.10.2025 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

За кредитним договором №CNL-502/016/2007 від 29.05.2007р. ОСОБА_2 прийняла на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами за його користування шляхом погашення щомісячно рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, якщо інше не передбачено договором поруки.

Як убачається з пункту 1.5.1. кредитного договору ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року з урахуванням додаткової угоди №3 від 17.03.2009р. позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом та процентами до 1-го числа кожного календарного місяця.

Згідно пункту 2 кредитного договору №CNL-502/016/2007 від 29.05.2007р. ОСОБА_2 зобовязалась погашати заборгованість за кредитом починаючи до 1-го числа кожного календарного місяця частково у розмірі 297,58 дол. США.

Отже, кредитними договорами передбачено, що чергові платежі боржник повинна була здійснювати не пізніше 1-го числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

В той же час, судом встановлено, що за договором поруки від 27.10.2005р. та договором поруки від 30.05.2007р., пунктами 3.2. поручитель приймає на себе зобовязання у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитними договорами, здійснювати виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю додатково. Отже, обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя між сторонами договору визначено з часу повідомлення кредитором. Отже, строки виникнення обовязку щодо виконання кредитних зобовязань у божника та поручителя у даних правовідносинах є відмінними.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 за кредитним договором ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року та за кредитним договором №CNL-502/015/2007 від 29.05.2007р. здійснила останній платіж 03.11.2014р. та 01.11.2014р. відповідно. Відтак, перебіг позовної давності до боржника розпочався з наступного дня, наступного місця в якому не була проведена щомісячна оплата.

З досудової вимогою про повернення сум заборгованості за кредитними договорами Банк звернувся до ОСОБА_2 та до ОСОБА_3 24.12.2015р. Відтак, в силу пункту 3.2. договорів поруки, останній був зобовязаний на протязі 3-х банківських днів виконати прийняті на себе зобовязання. В звязку з чим, обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, слід вважати 27.12.2015р. З даним позовними вимогами ПАТ «ОТП Банк » звернувся до суду 14.03.2016р., що підтверджується вхідним номером суду на позовній заяві. Встановлення вказаних обставин дає підстави дійти висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду з позовними вимогами до поручителя. Як наслідок, заперечення внесені відповідачем не відповідають фактичним обставинам справи встановлених судом під час розгляду справи та судом відхиляються.

На підставі викладеного, з урахуванням положень матеріального закону, суд вважає, що предявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України в рівних частках з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 8065,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259, 263-265,268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн-), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (іпн.) на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором ML-502/016/2005 від 27 жовтня 2005 року в розмірі 316 263,81 гривень, за відсотками за користування кредитом за період з 01.12.2014р. по 04.10.2015р. в розмірі 39373,92 гривень.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн-), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (іпн.) на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №CNL-502/016/2007 від 29.05.2007р. в розмірі 162 787,82 гривень, за відсотками за користування кредитом за період з 01.12.2014р. по 04.10.2015р. в розмір 19192,32 гривень.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн-), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (іпн.) на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати в розмірі 8065,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 25 квітня 2018р.

Суддя