ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/162/17

провадження № 22-ц/781/519/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Дьомич Л.М. (суддя-доповідач),

Карпенка О.Л.; Чельник О.І.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2017 року у складі судді: Павелко І.Л. у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа - Національний банк України про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі

1 461 519,25 грн., з яких: основний борг (тіло кредиту) - 923 217,46 грн.; відсотки - 300 448,84 грн.; пеня - 237852,95 грн.

В обґрунтування вимог зазначено, що 04 вересня 2006 року між акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 030/09.06/88-163 КЛ.

Згідно умов Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 70 000,00 доларів США з розрахунку 15% річних за користування кредитом, на строк з 04 вересня 2006 року по 03 вересня 2016 року.

Відповідно до п. 3.1, 3.2,3.3 договору, позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, через касу Банку згідно додатку №1, що є невід'ємною частиною даного договору. Проценти за користування кредитом, нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. Кількість днів у році приймається - 360.

Проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця в період з «01» по «10» число включно за попередній місяць та на момент повернення кредиту на рахунок відсотків через касу Банку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення строку є перший за ним банківський день. Проценти за користування кредитом визнаються простроченими наступного дня після терміну їх сплати.

25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «ДельтаБанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «ДельтаБанк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, до якого переходить (відступається) право вимоги до боржників про повне, належне та реальне виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Отже, на підставі вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань, АТ «ДельтаБанк» набуло право вимоги по кредитному договору, укладеному між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4.

Споживач умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язання.

Кредитний договір знаходиться в забезпеченні у Національного банку України за зобов'язаннями ПАТ «ДельтаБанк» перед НБУ.

Посилаючись на положення ЦК України, Банк просив повністю задовольнити його вимоги та стягнути борг.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» заборгованість у сумі 1 461 519,25 грн., з яких: 923 217,46 грн. - тіло кредиту; 300 448,84 грн. - відсотки за користування кредитом; 237 852,95 грн. - заборгованість по пені.

ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Так, судом не враховано, що виписка з договору купівлі-продажу прав вимоги, що міститься в матеріалах справи не відповідає нормативно-правовим вимогам, вона не містить зазначення істотних умов договору, в ній не визначено предмет договору та відсутні умови на яких ПАТ «Сведбанк» продало право вимоги позивачу. При наявності кількох договорів, укладених між тими самими сторонами в той самий день, ідентифікувати даний договір немає можливості. З виписки Акту приймання-передачі прав вимоги не можливо встановити повну назву даного документу та визначити додатком якого договору він є. Крім того, істотні умови кредитного договору зазначені у виписці з Акту не відповідають умовам кредитного договору, копія якого міститься в матеріалах справи, а саме: наявна суттєва різниця в предметах договору (50 000 доларів та 70 000 доларів), а також вказано суперечливі розміри заборгованості станом на 25.05.2012 року. На підтвердження дійсності придбання прав вимоги позивач мав надати суду платіжний документ щодо оплати купівельної ціни придбаних прав. Матеріали справи не містять доказів виконання позивачем вимог ст.517 ЦК України. Також не надано первинної документації, що підтверджувала б виконання первісним кредитором свого обов'язку щодо видачі коштів та права в майбутньому вимагати повернення таких коштів. Суд першої інстанції безпідставно поклав обов'язок надати оригінал банківського документу про отримання кредиту на відповідача, який заперечуючи його отримання не в змозі надати відповідний документ за його відсутності. Крім того, матеріали справи не містять належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором. Розрахунок нарахованої пені суду взагалі не надано.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

28 березня 2018 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Кіровоградської області, цивільна справа №22-ц/781/519/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2017 року розподілена та передана судді-доповідачу Дьомич Л.М., Підстава проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи - хвороба судді доповідача Гайсюка О.В.

Апеляційне провадження відкрито 05 лютого 2018 року. Розгляд справи призначено на 15 березня 2018 року. Розгляд відкладено на 16 квітня 2018 року.

Позивач та третя особа в судове засідання не з'явились, повідомлення про час та місце розгляду справи (т. 1 а.с.241;243).

Від Національного банку України надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника (т. 2 а.с1-3).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_5, яка представляє інтереси ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав та не забезпечив повернення кредиту, у зв'язку з чим стягненню підлягає сума основного боргу, а також відсотки та пеня, які продовжувалися нараховуватися новим кредитором ПАТ «ДельтаБанк».

Даний висновок не в повній мірі відповідає нормам як матеріального так і процесуального права.

Судом встановлено, що 04 вересня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, укладено кредитний договір № 030/09.06/88-163КЛ.

За умовами ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі 70 000 доларів США з розрахунку 15% річних за користування кредитом на строк з 04.09.2006 року по 03.09.2016 року у вигляді кредитної лінії (т. 1 а.с.6-9; 72-76).

Відповідно до п. 3.1, 3.2, 3.3 позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця через касу Банку згідно додатку №1, що є невід'ємною частиною договору. Проценти за користування кредитом, нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця в період з «01» по «10» число включно за попередній місяць.

25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «ДельтаБанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого продавець ПАТ «Сведбанк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю ПАТ «ДельтаБанк», а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов'язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги. Обов'язок продавця передати права вимоги покупцю та підписати акт приймання-передачі прав вимоги залежить від отримання продавцем повної суми загальної купівельної ціни у дату підписання (т. 1 а.с.17-18).

Згідно додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 030/09.06/88-163 КЛ укладеним 04 вересня 2006 року із ОСОБА_4 (т. 1 а.с.20).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_4 взятих на себе кредитних зобов'язань станом на 15 грудня 2016 року, за наданим Банком розрахунку утворилась заборгованість в сумі 1 461 519,25 грн., з яких: 923 217,46 грн. - тіло кредиту; 300 448,84 грн. - відсотки; 237 852,95 грн. - пеня (т. 1 а.с.14-16).

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «ДельтаБанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно розпочато процедуру ліквідації АТ «ДельтаБанк» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «ДельтаБанк».

Кредитний договір № 030/09.06/88-163 КЛ від 04.09.2006 року, укладений між ОСОБА_4 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» і право вимоги на який набув ПАТ «ДельтаБанк», знаходиться в забезпеченні у Національного банку України за зобов'язаннями ПАТ «ДельтаБанк» перед Національним банком України.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В порядку ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Суд першої інстанції правильно визначився зі спірними правовідносинами, зокрема.

ОСОБА_4 в порушення умов кредитного договору та наведених норм ЦК України, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав та не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв'язку з чим на підставі статей 526, 527, 1054 ЦК України наявні правові підстави для стягнення з останнього кредитної заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Тому є законними та обґрунтованими вимоги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яке на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року набуло право вимоги до позичальника ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 030/09.06.88/-163КЛ укладеним з АКБ «ТАС- Комерцбанк».

Але визначаючи розмір стягнення, судом не враховане наступне.

Матеріалами справи доведено, що за договором купівлі - продажу права вимоги від 25 травня 2012 року та акту-приймання передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу права вимоги, публічне акціонерне товариство «Сведбанк» відступило публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором № 030/09.06/88-163 КЛ від 04 вересня 2006 року між ОСОБА_4 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», розмір заборгованості по якому станом на 25 травня 2012 року складав 44 825,67 доларів США (т. 1 а.с. 145-146). Як зазначено в додатку це строкова заборгованість за кредитом (тіло). Такий же розмір боргу значиться у витягу додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельата Банк» від 19 листопада 2013 року (а.с.17-20).

Сторона відповідача акцентувала увагу щодо розбіжності продавця прав вимоги, але позивач в суді першої інстанції опирався на договір від 25.05.2012 року. Набувач за обома договорами є ПАТ «Дельта Банк», суперечності щодо суми права вимоги ці договори не містять, в обох випадках сума становить 44 825,67 доларів США. В договорі (додатку) від 25.05.2012 року також значиться і борг за відсотками 448, 31 доларів США, на відміну від договору від 19.11.2013 року. Ця розбіжність не спростована позивачем. Тому колегія суддів приймає до уваги заборгованість, яка складається лише з суми строкової заборгованості за тілом.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами вищевказаного договору ПАТ «ДельтаБанк» набув право вимоги на суму заборгованості в розмірі 44 825, 67 доларів США.

У зв?язку з чим з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ДельтаБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 030/09.06.88/-163КЛ у розмірі 44 825, 67 доларів США, гривневий еквівалент якої на момент прийняття постанови становить 1 170 846,50 грн. (44825,67 х 26,12).

Переведення суми боргу з іноземної валюти у національну за курсом, встановленим НБУ на день прийняття постанови відповідає вимогам ст. 524 ЦК України. Вимога заявлена у грошовій одиниці України - гривні, тому переведення іноземної валюти в українську здійснюється за курсом, встановленим Національним банком України на день прийняття постанови.

Доводи апеляційної скарги, що Банком не надано первинної документації, яка підтверджує виконання первісним кредитором обов'язку по видачі коштів відповідачу заперечуються об'єктивними доказами у справі.

По перше, договір купівлі-продажу не передбачав передачу документів щодо видачі кредиту, строк збереження яких обмежений. Умовами кредитного договору передбачено, що кошти надаються Банком у готівковій формі через касу на підставі заяви позичальника з урахуванням вартості і ліквідності майна, що передається в іпотеку Банку. Такої заяви і квитанції про видачу-отримання коштів, суду не надано. На це вказано в апеляційній скарзі.

По друге, позивачем наданий достатній обсяг документів, яке доводить наявність укладеного зобов'язання між сторонами і виконання його умов. Зокрема, кредитний договір від 4 вересня 2006 року (т. 1 а.с. 6-8), графік погашення кредиту (т. 1 а.с.9), на яких міститься підпис сторін і позичальником не спростовується факт укладання договору, а також виписки по особовому рахунку.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі - Положення № 254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов'язкові реквізити.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Пунктом 5.5 визначено обов'язкові реквізити, які повинні містити особові рахунки та виписки з них.

Згідно пункту 5.6 глави 5 Положення № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

І більш того, ОСОБА_4 здійснював виконання зобов'язання за період з 05.09.2007 по 25.05.2012 року в АТ «Сведбанк», останній платіж значиться 17.05.2012 (т.1 а.с. 117- 121). А також здійснював сплату боргу до ПАТ «Дельта Банк» ( т.1 а.с. 14-16).

Таким чином, виписка по особовому рахунку НОМЕР_2 ОСОБА_4 є первинним документом обліку операцій за рахунком, містить відповідні реквізити передбачені Положенням та підтверджує видачу АКБ «ТАС-Комбанк» відповідачу кредитних коштів (т. 1 а.с.117-121).

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги долучених до позовної заяви (т. 1 а.с.20) акту приймання передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу долучених представником Банку в ході розгляду справи (т. 1 а.с.146) також має своє пояснення. Оскільки в даних документах зазначено один і той же номер кредитного договору та дата його укладення, а також фактичний розмір заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором у валюті кредиту станом на 25.05.2012 року, який складав 44 825,67 доларів США. Долучений в ході розгляду справи акт приймання передачі має більш детальний розпис інформації по кредитному договору.

Зазначення в даних документах загального розміру заборгованості в сумі 50 000,00 доларів США, а не 70 000,00 доларів США, як вказано в договорі, не спростовує факт продажу публічному акціонерному товариству «ДельтаБанк» прав вимоги по кредитному договору укладеному з відповідачем, а також фактичного розміру кредитної заборгованості.

Посилання на те, що виписка з договору не містить істотних умов, а саме предмет договору та умови на яких ПАТ «Сведбанк» продало право вимоги по кредитному зобов'язанню, а також, що матеріали справи не містять доказів виконання позивачем вимог ст. 517 ЦК України, не є підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ «ДельтаБанк». Оскільки у долученій виписці зазначено номер кредитного договору за яким передано право вимоги, а умови на яких ПАТ «Сведбанк» продало право вимоги, безпосередньо, зазначені в самому договорі купівлі-продажу. ОСОБА_4 договори купівлі-продажу права вимоги ПАТ «Дельта Банк» не оскаржувались у передбаченому законом порядку.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Боржник належним чином не виконував умови кредитного договору, нарахована заборгованість підлягає стягненню на користь позивача, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-979 цс15.

Заперечуючи проти банківського розрахунку заборгованості, відповідач власного розрахунку не надав. Також не надав суду жодного доказу виконання ним умов зобов'язання відповідно до графіка платежів за договором по щомісячному внесенню платежів з розміром обов'язкового платежу та датою якою такий платіж внесено.

Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Банку.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ТОВ «Сведбанк» та ПАТ «ДельтаБанк» укладаючи договір купівлі-продажу прав вимоги грошових зобов'язань, порушили вимоги чинного законодавства. Цей правочин в частині, що стосується інтересів відповідача, стороною не оспорювався. Правочин дійсний, діє і позичальник не звільняється від зобов'язання перед новим кредитором в межах набутого останнім права вимоги розміру стягнення.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Встановивши дійсні права та обов'язки сторін, які випливають із зазначених договорів, та виходячи з того, що ОСОБА_4 порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість по кредиту, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для часткового їх задоволення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в порушення вищевказаних норм права не надав належної оцінки обставинам справи та доказам сторін, не розглянув в повному обсязі підстави заявлених вимог, не перевірив всі факти, що входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог за наслідками доведеного.

Щодо розподілу судових витрат, то згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так як позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягується судовий збір за подання позову в розмірі

17 562,69 грн.

Крім того, у зв'язку з тим, що 05.02.2018 року ухвалою суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги, з відповідача в дохід держави також підлягає стягненню судовий збір за апеляційне оскарження судового рішення в розмірі 32 884,17 грн.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2017 року - скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа - Національний банк України про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1170846,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 17 562,69 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2017 року в розмірі 32 884,17 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 24.04.2018 року.

Суддя доповідач:

Судді: