КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 22-1223 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Москаленко К.О.

Унікальний №757/75445/17-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Левенця Б.Б.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 02 листопада 2012 року у справі №508/12 за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 02 листопада 2012 року у справі №508/12 за позовом КС «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості.

Просила скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 02 листопада 2012 року у справі №508/12 в частині стягнення з поручителя ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» (далі - КС «Центр фінансових послуг») кредитної заборгованості в сумі 200 593,84 грн. та розірвання кредитного договору від 22 червня 2007 року №В-6/0277/07/42.

В обґрунтування заяви посилалась на те, що 23 червня 2007 року між нею, КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № В-6/0277/07/42, з метою забезпечення належного виконання взятих на себе ОСОБА_2 зобов'язань.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 квітня 2011 року з ОСОБА_1 було стягнуто на користь КС «Центр фінансових послуг» заборгованість в розмірі 45 696,35 грн.

На підставі виданого судом виконавчого листа із заробітної плати заявника постійно здійснювались відрахування за для погашення існуючої заборгованості.

Однак після здійснення останньої виплати виконавче провадження не було закрито, у зв'язку з надходженням нового виконавчого листа виданого Печерським районним судом м. Києва 25 грудня 2012 року на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок».

Заявник наполягала, що рішення третейського суду є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням встановлених правил підвідомчої підсудності третейських судів.

Розгляд справи третейським судом був проведений за відсутності заявника, а вона сама не була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, чим була позбавлена можливості висловлювати свої доводи та заперечення.

Рішення третейського суду було отримано заявником лише після особистого звернення її представника із відповідним запитом у відповідь на який судом 20 листопада 2017 року було направлено копію рішення.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», чинної на момент постановлення оскаржуваного рішення, третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Окремо заявник акцентувала увагу суду на тому, що сам договір поруки від 22 червня 2007 року не містить будь-якого посилання на третейське застереження та можливість вирішення кредитного спору у третейському суді.

Останній платіж боржником ОСОБА_2 був здійснений 08 липня 2008 року. Строк припинення поруки в договорі не визначений, а тому кредитор був зобов'язаний пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Тому на момент звернення кредитної спілки з позовом до третейського суду порука була припинена і правові підстави для стягнення з поручителя заборгованості були відсутні.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1, 31 липня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування дійсних обставин справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву та скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 02 листопада 2012 року у справі №508/12.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що розгляд справи відбувся без її участі, тобто третейським судом було вирішено питання про її права та обов'язки без належного повідомлення про дату та час судового засідання.

Апелянт будь-яких вимог від кредитної спілки по погашенню існуючої заборгованості не отримувала, а про порушення ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань дізналась лише в квітні 2011 року після винесення рішення Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області.

Кредитна спілка мала можливість реалізувати своє право на звернення з вимогою до поручителя безпосередньо до 11 січня 2009 року, враховуючи що останній платіж боржником ОСОБА_2 був здійснений 08 липня 2008 року, а договором поруки строк її дії не визначений.

На момент постановлення оскаржуваного рішення правовідносини поруки були припинені, а відтак вважається припиненою і дія третейського застереження, яка в договорі поруки відсутня, проте була наявна в додатковій угоді до кредитного договору №В-6/0277/07/42 від 22 червня 2007 року.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити в повному обсязі.

Представник КС «Центр фінансових послуг» Карбовська А.А. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час, і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 02.11.2012 у справі №508/12 стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на користь КС «Центр фінансових послуг» суму заборгованості по поверненню кредиту в розмірі 23 863,50 грн.; суму несплачених вчасно процентів за період з 16.07.2010 року по 29.10.2012 року в розмірі 26 266,84 грн., суму понесених витрат на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн.; суму сплаченого третейського збору в розмірі 700,00 грн.; суму нарахованої пені за період з 16.07.2010 року по 29.10.2012 року в розмірі 147 691,97 грн., що разом складає суму коштів в розмірі 200 522,31 грн.

Вважаючи своє право порушеним ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок».

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що досліджені в судовому засіданні матеріали третейської справи спростовують доводи заявника про прийняття рішення судом у спорі не передбаченому третейською угодою, оскільки відповідне застереження міститься в Додатковій угоді до кредитного договору №В-6/0277/07/42 від 22 червня 2007 року, яка на момент розгляду справи є дійсною.

Оскільки ОСОБА_1 є поручителем за зобов'язаннями основного боржника, то вона не може розглядатись як споживач послуг банку і дія Закону України «Про захист прав споживачів» на неї не поширюється, що відповідає правовому висновку викладеному в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №755/15234/15-ц.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції оскільки, на думку колегії висновок суду першої інстанції є обґрунтованими виходячи з наступного.

Колегія суддів встановила, що 22.06.2007 року між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №В-6/0277/07/42, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в розмірі 24 757,42 грн. (а.с. 31)

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2, 22.06.2007 року між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_6, ОСОБА_1 був укладений договір поруки № В-6/0277/07/42. (а.с.32)

22.06.2007 року між сторонами була укладена Додаткова угода до Кредитного договору №В-6/0277/07/42 від 22.06.2007 року, відповідно до умов якої зазначено, що всі спірні питання, пов'язані з виконанням Кредитного договору вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду.

Оскільки боржник ОСОБА_2 та поручителі ОСОБА_6, ОСОБА_1 належним чином не виконували свої зобов'язання, то виникла заборгованість у розмірі 184 321,28 грн.

В рамках третейського застереження КС «Центр фінансових послуг» звернулось з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості до постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок».

02 листопада 2012 року позовні вимоги були задоволенні повністю.

Згідно з рішенням суду зазначено, що 01 листопада 2012 року від поручителя - 2, яким є ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву. В якому остання просила припинити розгляд справи у зв'язку з винесенням Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 18 квітня 2011 року рішення у справі між тими самими сторонами, з тих самих підстав та щодо того самого предмету. (а.с.53-54)

Копія ухвали постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» про порушення провадження по справі №508/12 від 05 жовтня 2012 року, разом з копією списку третейських суддів направлялась на адресу ОСОБА_1, яка вказана в договорі поруки, 08 жовтня 2012 року з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та з описом вкладенням. (а.с.123)

Копія рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» направлялась на адресу ОСОБА_1, яка вказана в договорі поруки, 16 листопада 2012 року з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та з описом вкладенням. (а.с.122)

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України &qu45;Про третейські суди&q?ві; рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Як випливає зі змісту Закону України &qu:3;Про третейські суди&quЯк;, третейський суд - це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та (або) юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Враховуючи положення ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України &qu64;Про третейські суди&q?ни; та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення спорів лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду, і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди.

Доводи заявника щодо поширення на спірні правовідносини положень Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди», які набрали законної сили 12 березня 2011 року, колегією суддів до уваги не приймаються, з огляду на статус ОСОБА_1 під час укладення договорів як поручителя, який не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Колегія суддів вважає посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі №755/15234/15-ц цілком обґрунтованою та доцільною, яка з огляду на положення ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню під час застосування відповідних норм права до спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 здійснює дії щодо ухилення від своїх зобов'язань та виконання рішення третейського суду щодо стягнення з неї суми боргу.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 12 грудня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

Б.Б. Левенець