ПОСТАНОВА

Іменем України

09 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 394/399/17

провадження № 22-ц/4809/199/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Кіселика С.А.,

Суддів: Єгорової С.М., Мурашка С.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» про визнання додаткового договору № 1 до договору оренди землі недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» про визнання додаткового договору до договору оренди землі недійсним.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 листопада 2005 року, позивач та відповідач уклали договір оренди землі загальною площею 6,36 га, яка розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області.

Договір укладено на 10 років.

В березні 2016 року позивачу стало відомо про те, що 07 вересня 2007 року нібито, він та ТОВ «Агрофірма «Кочубій», уклали додатковий договір № 1 до договору оренди землі № 357 від 30.11.2005 року, а саме продовжили дію основного договору на термін 15 років.

В листопаді 2016 року позивач звернувся до ТОВ «Агрофірма «Кочубій» для вирішення питання про те, що продовжувати термін дії договору оренди земельного паю не буде, однак на свою заяву відповіді не отримав.

Зазначив, що Додатковий договір №1 до договору оренди земельної ділянки знаходився увесь цей час у орендаря. Після того, як він розпочав процедуру виходу із орендних відносин, то змушений був витребувати свій екземпляр додаткового договору в бухгалтерії товариства «Агрофірма «Кочубій», однак йому було повідомлено про те, що договір оренди землі продовжений ще на 15 років.

Просив суд визнати недійсним додатковий договір № 1 до договору оренди земельної ділянки № 357 від 30.11.2005 року укладений 07.09.2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Кочубій» в особі директора Бакова О.Ш. терміном на 15 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 31.05.2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначив, що вважає рішення обґрунтованим та законним. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Новоутворений Кропивницький апеляційний суд, почав свою роботу з 05.10.2018 року.

Справа із Апеляційного суду Кіровоградської області 04.10.2018 року надійшла до Кропивницького апеляційного суду, 08.10.2018 року її було розподілено та передано судді доповідачу і 10.10.2018 року визначено членів колегії суддів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_1 є власником земельної ділянки площею 6,36 га, яка розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області (а.с.8).

30 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Кочубій» укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,36 га, строком на 10 років. В подальшому земельна ділянка передана у тимчасове користування відповідачу за актом приймання-передачі (а.с.5-6,7).

7 вересня 2007 року від імені ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 до договору оренди землі № 357 від 30 листопада 2005 року, строком на 15 років, який зареєстровано у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ДП Центру ДЗК при Державному Агентстві земельних ресурсів України 14 вересня 2007 року за № 463 (а.с.10).

Згідно умов цього додаткового договору, зокрема, збільшено строк дії договору до 15 років.

ОСОБА_1 про додатковий договір дізнався у 2016 році, а тому звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та іншої діяльності.

Зобов'язання орендодавця і орендаря земельної ділянки виникають на підставі укладеного договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 14 Закону № 161-ХІV, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

В порядку статті 16 Закону № 161-ХІV, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 статті); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 статті); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 статті); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 статті).

В порядку ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 статті); якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З метою повного і всебічного з'ясування обставин справи та об'єктивного дослідження доказів, на які посилаються сторони, а також у відповідності до вимог законодавства 20 грудня 2017 року судом за клопотанням сторони позивача у справі призначено судову почеркознавчу експертизу

Висновком експерта № 138/139/18-27 від 22.03.2018 року, за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 у додатковому договорі № 1 від 07.09.2007 року до договору оренди землі № 357 від 30.11.2005 року, зареєстрованому у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ДП «Центр ДЗК при Державному Агентстві земельних ресурсів України» запис у Державному реєстрі земель від 14 вересня 2007 року за № 463, в розділі «Орендодавець» виконані не самим ОСОБА_1, а іншою особою без наслідування його підпису.

В дослідницькій частині висновку експерта зазначено, що оцінка результатів порівняльного дослідження дозволяє стверджувати, що встановлені розбіжні ознаки стійкі, суттєві і створюють сукупність, достатню для категоричного висновку про те, що підписи від імені ОСОБА_1 в трьох примірниках додаткового договору № 1 від 07.09.2007 року до договору оренди землі № 357 від 30 листопада 2005 року, зареєстрованих у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ДП «Центр ДЗК при Державному Агентстві земельних ресурсів України» 14 вересня 2007 року за № 463, виконані не самим ОСОБА_1, а іншою особою без наслідування його підпису.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими цивільно-процесуальним законодавством, ст. 110 ЦПК.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільним процесуальним законодавством не передбачено збирання доказів судом, за власної ініціативи і визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Колегія суддів врахувавши докази досліджені судом першої інстанції, погоджується із висновком суду про наявність правових підстав для задоволення вимог.

Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 138/139/18-27 від 22.03.2018 року, який є належним доказом по справі встановлено факт підписання додаткового договору оренди від 7 вересня 2007 року іншою особою, а не ОСОБА_1, тому легітимність документу спростовано.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, позивачем доведено, що додатковий договір власник земельної ділянки особисто не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність його вільного волевиявлення на укладення з відповідачем оспорюваного правочину, який не було спрямовано на реальне настання правових наслідків, та зміну раніше визначених основним договором умов оренди.

Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦК України).

Відповідачем належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача суду не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги про сплив строку позовної давності звернення до суду, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції подано заяву про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, посилаючись на те, що спірний додатковий договір укладено у вересні 2007 року і з часу його укладення пройшло майже десять років. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували той факт, що позивачу не було відомо про його існування. Крім того, позивач продовжував отримувати орендну плату після березня 2016 року, тобто після закінчення дії основного договору оренди.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Позовну давність можна визначити в якості законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За положеннями ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла дізнатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, перебіг строку позовної давності починається не з моменту, коли сторони домовились про тимчасове користування земельною ділянкою та отримання плати за її користування, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права.

Початок перебігу строку позовної давності в даному випадку не можна обраховувати з часу підписання оспорюваного додаткового договору, оскільки власник земельної ділянки його не підписував. Про укладення правочину позивач дізнався лише в березні 2016 року.

ОСОБА_1 правомірно розраховував на добросовісність та розумність у відносинах з відповідачем та не мав підстав сумніватися у правовому стані земельної ділянки, а отже він не знав і не міг дізнатися про порушення своїх прав. Таким чином перебіг позовної давності для вимог позивача на день подання позову не сплинув.

Заявляючи клопотання про застосування до даних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності ТОВ «Агрофірма «Кочубій» не спростовано належними доказами факт того, що про існування спірного правочину позивачу стало відомо лише в березні 2016 року.

Пунктами 9-10 договору оренди землі від 30 листопада 2005 року передбачено, що орендна плата вноситься в розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, її обчислення здійснюється з урахуванням індексу інфляції. Натомість додатковим договором визначено орендну плату в розмірі 2,5 %.

На підтвердження доводів проінформованості позивача про існування та умови додаткового договору №1 відповідач надав суду: довідку про нарахування орендної плати за 2006-2017 роки (а.с.95 ); ксерокопію розрахунку нормативної грошової оцінки земельних ділянок (а.с.118 - 120); ксерокопію відомостей на видачу орендної плати (а.с.98 - 115); ксерокопію списку згрупованих поштових переказів (а.с.116 - 117).

Проте, вказані документи не є належними та допустимими доказами, на підставі яких можна встановити даний факт. Оскільки з наданих відповідачем відомостей про виплату орендної плати за 2006-2017 роки (а.с 98 - 115) не вбачається, на підставі чого вона була нарахована та видана: договору оренди чи додаткового договору до нього.

Таким чином, із зазначених відомостей позивач не міг дізнатися про наявність оспорюваного додаткового договору та порушення свого права.

Крім того, щорічно директором ТОВ «Агрофірма «Кочубій» видавалися накази про виплату орендної плати в поточному році із зазначенням її розміру, зокрема її розмір в 2015 році збільшився до 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а в 2016 році до 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 123 - 124).

Прийняття позивачем орендної плати у збільшеному в односторонньому порядку розмірі не можна вважати визнанням і виконанням ним нових умов договору так - як він не був з ними обізнаний і ця обставина жодним доказом не спростовується. Збільшення орендної плати не підтверджує схвалення даного правочину орендодавцем та не є часом від якого починається відлік строку позовної давності.

Правомірність отримання позивачем орендної плати у збільшеному розмірі не є предметом спору.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 317, 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, власність зобов'язує.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Враховуючи викладені обставини справи щодо достовірності встановлення факту не підписання орендодавцем ОСОБА_1 додаткового договору про зміни до договору оренди та збільшення строку його дії з 10 до 15 років, суд приходить до висновку, що відповідач в договірних відносинах діяв недобросовісно, тому рішення суду про визнання цієї угоди недійсною є законним та справедливим, направленим на ефективний захист порушеного права позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» - залишити без задоволення.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову виготовлено 9 листопада 2018 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: С.М. Єгорова

С.І.Мурашко