Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 403/452/17
№ провадження 22-ц/781/564/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кіселик С. А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24.04.2018 року Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кіселика С.А.(суддя доповідач)

суддів: Авраменко Т.М., Чельник О.І.,

секретар судового засідання - Гончар В.В. Бодопрост М.М.

учасники справи: ОСОБА_2 (позивач);

ОСОБА_3 (відповідач),

Приватний нотаріус Устинівського районного нотаріального округу Кіровоградської області (третя особа),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощенного позовного провадження, в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Устинівського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_5, та третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та про визнання недійсним свідоцтва про право за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Устинівського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_5, та третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та про визнання недійсним свідоцтва про право за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 січня 2006 року помер ОСОБА_6, який є її рідним батьком, що підтверджується актовим записом №4 від 12 березня 1996 року Димитровської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області.

Йому, на праві власності, належала земельна ділянка площею 6,56 га, кадастровий номер: :02:000:0637, яка розташована на території Димитровської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, виданим Устинівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 30 березня 2002 року. ОСОБА_6 при житті заповітного розпорядження не складав, на день його смерті позивач вважалась малолітньою особою.

ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_6 і відповідно до ст..1261 ЦК України, ОСОБА_7 відноситься до першої черги спадкоємців за законом.

Незважаючи на те, що разом із батьками, у першу чергу право на спадкування за законом мають також і діти спадкодавця, державним нотаріусом Устинівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області 08 серпня 2006 року ОСОБА_7, як спадкоємцю за законом, видано свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно ОСОБА_6, тобто, на земельну ділянку, площею 6,56 га, кадастровий номер: :02:000:0637, розташовану на території Димитровської сільської ради.

ОСОБА_7 помер 04 березня 2014 року. За життя ОСОБА_7 вчинив заповітне розпорядження на користь спадкоємця ОСОБА_3.

Приватним нотаріусом Устинівського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_5, 19 лютого 2015 року, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 на спадкове майно ОСОБА_7, який помер 04 березня 2014 року, яке складається з земельної ділянки, площею 6,56 га, кадастровий номер: :02:000:0637, розташованої на території Димитровської сільської ради.

Позивач, як спадкоємець після смерті ОСОБА_6, просила визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08 серпня 2006 року державним нотаріусом Устинівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області ОСОБА_8, на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_6, який помер 12 січня 2006 року, спадкоємцю ОСОБА_7.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 19 лютого 2015 року приватним нотаріусом Устинівського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_5, на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_7, який помер 04 березня 2014 року, спадкоємцю за заповітом ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування сплаченого судового збору в сумі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Апеляційного суду Кіровоградської області з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку стосовно того, що позивачем не пропущено строків позовної давності при зверненні до суду із позовом про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа судом переглядається в межах визначених ст. 367 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя, ОСОБА_6 на праві власності належала земельна ділянка, площею 6,56 га, кадастровий номер: :02:000:0637, розташована на території Димитровської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, виданим Устинівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 30 березня 2002 року. Згідно актового запису про смерть за №03 від 16 січня 2006 року Димитровської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, (а.с.34), ОСОБА_6 помер 12 січня 2006 року. Із матеріалів справи та спадкової справи Устинівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області вбачається, що ОСОБА_6, за життя, заповіту не складав. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті батька ОСОБА_6, який помер 12 січня 2006 року, була малолітньою особою. 08 серпня 2006 року спадкоємцю за законом ОСОБА_7 (батько) видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_6 (син), який помер 12 січня 2006 року, а саме, на земельну ділянку, площею 6,56 га, кадастровий номер: :02:000:0637, розташовану на території Димитровської сільської ради. 04 березня 2014 року ОСОБА_7 помер (актовий запис про смерть за №7 від 06 березня 2014 року Димитровської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області. За життя ОСОБА_7 складено заповіт, який 09 серпня 2006 року було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Устинівського районного нотаріального округу Кіровоградської області та вчинено особисте розпорядження на випадок смерті, яким ОСОБА_3 призначено спадкоємцем земельної ділянки, площею 6,56 га, кадастровий номер: :02:000:0637, розташованої на території Димитровської сільської ради. 19 лютого 2015 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно ОСОБА_7, який помер 04 березня 2014 року, яке складається із земельної ділянки, площею 6,5573 га, кадастровий номер: :02:000:0637, розташованої на території Димитровської сільської ради.

Задовольняючи позов суд першої інстанції посилався на те, що будучи спадкоємцем після смерті свого батька, ОСОБА_2 строк звернення до суду із позовом про визнання свідоцтв про право на спадщину, виданих на земельну ділянку власником якої, за життя, був її батько пропустила з поважної причини, так як на день відкриття спадщини була малолітньою (неповнолітньою) особою.

Згідно ч. 2 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_2 на день відкриття спадщини була малолітньою особою, то вона фактично прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6, на рівні із ОСОБА_2, був батько померлого ОСОБА_7. Спадкоємці успадкували кожен по ? частці спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_6

Колегією суддів встановлено, що 08 серпня 2006 року спадкоємцю за законом ОСОБА_7 (батько) видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на все спадкове майно спадкодавця ОСОБА_6 (син), який помер 12 січня 2006 року, а саме, на земельну ділянку, площею 6,56 га, кадастровий номер: :02:000:0637, розташовану на території Димитровської сільської ради.

Тобто, факт прийняття спадщини ОСОБА_2 Сергієвною (дочкою померлого) нотаріусом, при видачі свідоцтва про право на спадщину, не враховано, що є незаконним та порушує її права.

В той же час, суд першої інстанції дійшовши висновку щодо неправильності видачі ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину та визнаючи його повністю недійсним, не звернув уваги, що ОСОБА_7 мав право на спадкування ? частини майна ОСОБА_6, а отже безпідставно визнав свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_7 недійсним у повному обсязі.

Оскільки після смерті ОСОБА_6 його батько ОСОБА_7 успадкував лише ? частину майна, що належала ОСОБА_6, то і після смерті ОСОБА_7, який помер 04.03.2014 року, ОСОБА_3 міг успадкувати лише такий обєм майна, який був успадкований ОСОБА_7

Не заперечуючи щодо спадкових прав позивача, в апеляційній скарзі та в судовому засіданні представник відповідача наголошував на тому, що позивач пропустила строк позовної давності при зверненні до суду із позовом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

ОСОБА_2 досягла повноліття 12 березня 2014 року. Трирічний строк позовної давності спливав 11 березня 2017 року. Позивач звернулась до суду із позовом 10.09.2017 року, тобто після сплину визначеного законом трирічного строку з дня повноліття.

Вирішуючи питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції визнав причину пропуску строку позовної давності поважною та захистив порушене право, про що постановлено ухвалу.

Такі дії суду узгоджуються із приписами ч. 5 ст. 267 ЦК України.

Дана ухвала суду першої інстанції набрала законної сили і не оскаржувалась.

Крім того, зясовуючи у судовому засіданні причини пропуску позивачем строку позовної давності, судом апеляційної інстанції встановлено і це підтверджується сторонами у їх поясненнях, що після отримання земельної ділянки у спадщину, ОСОБА_7, а після смерті останнього ОСОБА_3, щорічно, передавали ОСОБА_2 половину отриманого від використання успадкованої земельної ділянки доходу.

А тому, як пояснив представник позивача ОСОБА_2, про наявність свідоцтва про прийняття спадщини виданого ОСОБА_7 їй відомо не було і позивач була впевнена в успадкуванні частки земельної ділянки після смерті свого батька.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення свого права, як спадкоємця, ОСОБА_2 дізналась безпосередньо перед зверненням до суду із позовом.

В той же час, у колегії суддів відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, якою визнано факт пропуску строку позовної давності з поважної причини, оскільки дана ухвала до суду не оскаржувалась.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції щодо визнання, в цілому, свідоцтв про право на спадщину не дійсними не відповідають обставинам справи.

Зазначена обставина, у відповідності до п. 3, ч. 1, ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення і постановлення нового.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року скасувати частково.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08 серпня 2006 року державним нотаріусом Устинівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області ОСОБА_8 частково недійсним в ? частині спадкування спадкового майна спадкодавця ОСОБА_6, який помер 12 січня 2006 року, його батьком ОСОБА_7.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19 лютого 2015 року приватним нотаріусом Устинівського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_5 частково недійсним в ? частині спадкування спадкового майна спадкодавця ОСОБА_7, який помер 04 березня 2014 року, спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення тільки на підставі встановленій статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 27 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: С.А.Кіселик

Судді: Т.М. Авраменко

ОСОБА_9