Ухвала

Іменем України

09 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 303/5473/13-ц

провадження № 61-46517ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В.О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, Державного підприємства «Закарпатгеодезцентр», ОСОБА_6, Управління Держгеокадастру у Мукачівському районі Закарпатської області, третя особа - Державна інспекція сільського господарства у Закарпатській області, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, Державного підприємства «Закарпатгеодезцентр», ОСОБА_6, Управління Держгеокадастру у Мукачівському районі Закарпатської області, третя особа - Державна інспекція сільського господарства у Закарпатській області, про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на право власності на земельну ділянку та скасування їх державної реєстрації.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2014 року заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відмову від позовних вимог в частині визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування задоволено. Провадження у справі в цій частині закрито.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2014 року.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив з того, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

25 жовтня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права.

Заявник зазначає, що її не було повідомлено про розгляд даної справи 21 січня 2014 року, що не допускає застосування вимог частини другої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Звертаючись до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_4 вказувала на поважні причини його пропуску, зокрема, хворобу та похилий вік, сподіваючись на верховенство права, однак апеляційний суд, на її думку, не врахував її доводів і передчасно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у грудні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали заяву до суду першої інстанції, якою відмовилися від позовних вимог у частині визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, а саме: рішення Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 19 травня 2010 року «Про передачу у власність земельної ділянки» та від 21 грудня 2010 року № 33 «Про встановлення меж». Вказану заяву ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2014 року задоволено, провадження у справі в цій частині закрито.

Повний текст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції складено 21 січня 2014 року. При оголошенні даної ухвали були присутні, зокрема, представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 та позивач ОСОБА_5 Отже, позивачі були повідомлені про розгляд цієї справи належним чином.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що як ОСОБА_4, так і її представник, неодноразово ознайомлювалися з матеріалами справи, а тому зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції їм був відомий.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов'язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Встановивши, що ОСОБА_4 було достеменно відомо про існування ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2014 року з моменту її проголошення, однак, не погоджуючись з нею, з апеляційною скаргою вона звернулася лише 02 жовтня 2018 року, тобто після спливу більше ніж одного року з дня складення повного тексту судового рішення, при цьому її було повідомлено про розгляд справи належним чином, а наявність обставин пропуску строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили нею належними доказами не підтверджено, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Доводи ОСОБА_4 про те, що судом апеляційної інстанції не враховані обставини, на які вона посилалася як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження, є необґрунтованими, оскільки їм була дана належна правова оцінка при зверненні з первісною апеляційною скаргою на це саме судове рішення. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_9 було відмовлено, оскільки причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнані неповажними, враховуючи значний термін пропуску такого строку (майже 3,5 роки), а також практику Європейського суду з прав людини щодо забезпечення судами принципу юридичної визначеності.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2014 року до уваги не беруться, оскільки вказане судове рішення не було предметом перегляду апеляційним судом і не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Посилання заявника у касаційній скарзі на положення статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, та не впливають на законність і обґрунтованість судового рішення, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, Державного підприємства «Закарпатгеодезцентр», ОСОБА_6, Управління Держгеокадастру у Мукачівському районі Закарпатської області, третя особа - Державна інспекція сільського господарства у Закарпатській області, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик