РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/10200/18

Провадження № 2/643/4813/18

22.11.2018 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Єрмак Н.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання угоди недійсною, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» та ст.229 ЦК України, просить визнати недійсною угоду, укладену між нею та відповідачем 28.07.2008 року та перейти до попередньої угоди від 28.03.2008 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що графік погашення кредиту, з яким була ознайомлена позивач, містить недостовірний розрахунок, щодо розрахунку процентів нарахування плати за резервування, а також плати процентів за користування кредитними коштами, які позивач не отримувала у касі відповідача, тобто позивач помилилася на час підписання угоди, помилки, при розрахунку збільшили проценту ставку і зменшили погашення тіла кредиту на користь відповідача, що має істотне значення.

Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 22.10.2018 року продовжено строк розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.

Представник відповідача надав суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позову, зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та незрозумілими, крім того, підстави, з яких позивач звертається до суду, вже були предметом розгляду по іншій справі між тими самими сторонами.

Позивач надала пояснення на відзив, в яких зазначила, що відповідачем неуважно вивчені позовні вимоги, в звязку з чим є незрозумілим для відповідача.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

23 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № YFY2GI, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 191 900 грн. строком до 28 березня 2018 року із сплатою 15 % річних за користування кредитом, а також інших платежів. Кредит надано для придбання у власність квартири. У додатку № 1 до договору сторони визначили загальну вартість кредиту.

Пунктом 8.9 договору сторони передбачили право банку на збільшення відсоткової кредитної ставки, погодили порядок вирішення цього питання, наслідки незгоди позичальника із новою відсотковою ставкою у виді розірвання договору із зобов'язанням останнього повернути суму кредиту в повному обсязі, винагороду і відсотки за фактичний строк користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором.

Скориставшись зазначеним правом відповідно до умов договору, 26 серпня 2008 року банк направив на адресу ОСОБА_1 лист, яким повідомив про настання обставин, що є підставою для збільшення відсоткової ставки до 2,09 % на місяць та про наслідки незгоди позичальника зі зміненим розміром відсоткової ставки, передбачені п. 8.9 договору.

28 липня 2008 року ОСОБА_1 власноручно написала заяву керівнику бізнесу іпотечного кредитування про прийняття нею рішення про зміну валюти кредиту за договором про іпотечний кредит від 28 березня 2008 року № YFY2GI та просила залишок заборгованості за цим договором у розмірі 189 121 грн. 59 коп. конвертувати у долари США за курсом на дату укладення додаткової угоди до договору.

На підставі цієї заяви, 28 липня 2008 року між сторонами укладено спірну додаткову угоду, за умовами якої договір від 28 березня 2008 року був викладений в новій редакції. Угодою передбачено, що банк зобов'язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом перерахування на визначений рахунок строком з 28 липня 2008 року до 28 березня 2018 року у виді строкового кредиту в розмірі 40 935,41 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом - 1,17 % на місяць та винагороди за резервування ресурсів в розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Позичальник зобов'язалась погашати кредит шляхом сплати щомісячних платежів у строки та в порядку, визначеному договором.

Дані обставини встановлені ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.02.2016 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлені вимоги про недійсність правочину з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач просить визнати недійсною додаткову угоду від 28.07.2008 року до кредитного договору НАН2С6 від 28.03.2008 року, укладену між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, з підстав, передбачених ст.229 ЦК України, посилаючись на те, що зміст оспорюваного правочину не відповідає фактичним обставинам справи, що помилки при розрахунку збільшили проценту ставку і зменшили погашення тіла кредиту на користь відповідача.

Згідно зі ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р., обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язано з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, предметом доказування в суді є те, що в момент вчинення правочину помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Те, що волевиявлення ОСОБА_1 на укладення додаткової угоди від 28.07.2008 року до кредитного договору було вільним та усвідомленим свідчить те, що після укладення додаткової угоди позивач виконувала умови договору та сплачувала платежі у доларах США з моменту укладення договору і до часу вирішення справи у суді в 2014 2016 роках.

Позивач при укладенні спірного договору мала можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та виконувався сторонами.

Сторони правочину з моменту укладання договору, а саме: з 2008 року по 2014 рік його не оспорювали.

Як встановлено судом, спірна додаткова угода вчинена сторонами у письмовій формі, зміст правочину не суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особи, які його вчиняли, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів про порушення його законних прав та інтересів відповідачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» під час укладання додаткової угоди від 28.07.2008 року до кредитного договору НАН2С6 від 28.03.2008 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13,76-81,89, 264-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: 61121, АДРЕСА_1.

Відповідач: АТ КБ «Приватбанк», місцезнаходження за адресою: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна перемоги, будинок 50.

Суддя - Н.В. Єрмак