Справа № 347/714/18
Провадження № 22-ц/4808/228/18
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Косівського районного суду, ухвалене суддею Гордієм В.І. 05 вересня 2018 року в м. Косові у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтували тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 07.05.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених вищенаведеним договором.

Однак, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_2 належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 28.02.2018 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 64937,04 грн., яка складається з наступного: 4640,00 грн. - заборгованість за кредитом; 53570,49 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3158,12 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3068,43 грн. - штраф (процентна складова).

Зазначену суму боргу позивач просив суд стягнути з відповідача.

Рішенням Косівського районного суду від 5 вересня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк» на дане рішення суду подало апеляційну скаргу, вважають його незаконним, ухваленим за неповного з'ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

На їхню думку суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки не надав належної оцінки умовам договору, не перевірив належним чином строку дії кредитної картки.

Зазначають, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Строком дії перевипущеної карти відповідача, отриманої відповідно до спірного кредитного договору, - до 07.2018 року, тобто до 31 липня 2018 року.

Вказують, що згідно виписки по рахунку клієнта, відповідач користувався вказаною карткою, знімав кошти з банкоматів, здійснював оплати у магазинах та через термінали самообслуговування.

Окрім того, ОСОБА_2 здійснював погашення кредиту, останнє з яких було 17.11.2015 року на суму 200,00 грн.

Тому вважають, що позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності.

З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином.

Тому просять рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що договору між ним та позивачем 07.05.2012 взагалі не укладалось. Даний факт підтверджується тим, що в матеріалах справи відсутня хоча б копія даного договору. Вважає, що у представника за довіреністю ОСОБА_3 не було належних повноважень діяти від імені позивача, оскільки 10 січня 2018 року на посаду голови правління ПриватБанку було призначено Петра Крумханзла. Даний факт ним було наведено в відзиві на позовну заяву, внаслідок чого ОСОБА_3 вибув зі справи і з`явився інший представник. Наголошує на тому, що йому було видано одну банківську картку, а в апеляційній скарзі позивач вказує шість таких карток та ще й називає при цьому якусь картку зі строком дії перевищеної картки. Не відповідають дійсності також твердження апелянта, що відповідачем здійснювались платежі на погашення кредиту, оскільки в цей час він знаходився за межами країни. Вважає, що заявлений до нього позов є переконливим доказом продовження незаконних фінансових оборудок менеджментом ПАТ КБ «ПриватБанку», які намагаються покрити незаконно виведені та привласнені з банку фінансові ресурси колишнім керівництвом Банку. Просить апеляційну скаргу АК КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 05.09.2018 залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з даним позовом до суду за межами строку позовної давності, оскільки у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу. При цьому посилання банку на погашення кредиту у травні, серпні та листопаді 2015 року є необґрунтованими, оскільки позичальник умисно не вчиняв жодних дій по поверненню кредитних коштів.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2012 року ОСОБА_2 була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У вказаній Анкеті-заяві зазначається, що ОСОБА_2 ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Також позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг; зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку, що підтверджується його особистим підписом у заяві (а.с. 7).

Таким чином, 07.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених Наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 (які діяли станом на час підписання відповідачем Анкети-заяви) клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його використання, по перевищенню платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором (а.с. 9-32).

Встановлено також, що згідно з розрахунком, представленим банком, ОСОБА_2 належним чином не виконував умови кредитного договору, станом на 28.02.2018 року утворилась заборгованість у сумі 64937,04 грн., що складається з 4640,00 грн. заборгованості за кредитом, 219,04 грн. несплачених процентів на поточну заборгованість, 53351,45 грн. несплачених процентів на прострочену заборгованість, 3158,12 грн. нарахованої пені, 3568,43 грн. заборгованості по судових штрафах (а.с. 5-6).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначено в Довідці АТ КБ «ПриватБанк» №30.1.0.0/2-20180331/13 від 18.07.2018 року ОСОБА_2 згідно Кредитного договору №б/н від 07.05.2012 року отримав картки НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 07.2018 року (а.с. 101).

На підтвердження факту укладення кредитного договору, отримання платіжної картки та користування нею за допомогою банкоматів, терміналів самообслуговування, терміналів для розрахунку в різноманітних торгівельних мережах та часткової сплати заборгованості за кредитом позивачем надано виписку із карткового рахунку відповідача (а.с. 105-118), а також фото відповідача з картою (а.с. 103).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 був ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, затвердженими Наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, які діяли станом на час підписання ним Анкети-заяви, що підтверджується його особистим підписом у кредитному договорі та виконанням ним умов цього договору (ст. 642 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Однак, відповідач із такими вимогами до суду не звертався.

11.06.2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій просив застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовити в задоволенні позову (а.с. 78-79).

За нормами ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому, обов'язок перевірки причин пропуску строку звернення до суду покладено на суд.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104 цс16 за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов та Правил карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно.

Як вбачається з виписки по рахунку, останнє погашення боргу ОСОБА_2 було здійснено 17.11.2015 року на суму 200,00 грн. (а.с. 107).

З огляду на викладене та з урахуванням наведених обставин і факту пред'явлення банком позову у квітні 2018 року, висновок суду першої інстанції про пропуск банком позовної давності суперечить положенням ст. 256, ч. ч. 1 та 5 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України.

При таких обставинах справи колегія суддів приходить до висновку про наявність заборгованості за договором кредиту, однак позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Як вбачається з Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та розрахунку заборгованості за договором базова процента ставка на картку станом на момент укладення договору 07.05.2012 року становила 2,3% на місяць (27,6% на рік).

Однак, в подальшому банк кілька разів збільшував процентну ставку в односторонньому порядку.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору.

За змістом вказаного пункту банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, в тому числі у виписці по картрахунку відповідно до пункту 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в пункті 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до пунктів 1.1.3.1.9, 2.1.1.3.7 Умов та Правил надання банківських послуг банк зобов'язаний не рідше одного рази на місяць способом вказаним у заяві, надавати позичальнику виписки з картрахунку про стан картрахунків і про проведені за минулий місяць операції по картрахункам. При підключенні клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень.

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Частиною четвертою статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Так, відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч. 3 вказаної статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У ч. 4 указаної статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі №6-57цс12, від 30 листопада 2016 року у справі №6-82цс16, від 14 грудня 2016 року №6-2315цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Матеріали справи, яка є предметом перегляду, доказів належного повідомлення позивача про підвищення відсоткової ставки не містять.

Здійснення платежів за новим тарифним планом не може свідчити про те, що позичальник був належним чином повідомлений про зміну умов обслуговування рахунку.

Враховуючи наведені норми права та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про неправомірність підвищення банком процентної ставки та її нарахування у підвищених розмірах.

Також судом враховано загальний строк позовної давності за вказаними вимогами, а тому до задоволення в даному випадку підлягають проценти, нараховані на ставку 27,6% річних, за період з 20.04.2015 року по 28.02.2018 року, що становить 33741 грн. 64 коп.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що ним нараховано заборгованість по судових штрафах (накопичувальним підсумком) за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідач на підставі пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно з пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується як базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Крім того, у пункті 2.1.1.7.6 кредитного договору визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в першу чергу.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Наведене узгоджується також з правовим висновком, висловленим Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості по судових штрафах в сумі 3568 грн. 43 коп. до задоволення не підлягають.

Крім того, слід зазначити, що звертаючись з позовом до суду у квітні 2018 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк у наданому ним розрахунку включив до стягнення суму нарахованої пені за період з 30.11.2014 року до 28.02.2018 року (а.с. 5-6).

Разом з тим, для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік.

А тому апеляційний суд вважає за необхідне зменшити суму пені за прострочення кредиту, та стягнути її в межах строку спеціальної позовної давності, що в даному випадку становить 1100 грн. 00 коп.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню 39481 грн. 64 коп. заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.05.2012 року, з яких: 4640 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 33741 грн. 64 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1100 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею.

Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 05 вересня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 39481 грн. 64 коп. заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.05.2012 року, з яких: 4640 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 33741 грн. 64 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1100 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 2678 грн. 24 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Ясеновенко Л.В.