Категорія 24 Головуючий у 1-й інстанції Іванченко А.М.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Биліни Т.І., Принцевської В.П.,

секретар - Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за користування послугами централізованого опалення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією. Відповідач зареєстрований і проживає в м.Маріуполі за адресою: АДРЕСА_1. Позивач надає відповідачу послуги з централізованого опалення. Відповідач не здійснював оплату за користування тепловою енергією за період з жовтня 2005 року по 01 серпня 2017 року, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 15414,90 грн.

Під час розгляду справи позивач уточнив та збільшив розмір позовних вимог: остаточно просив суд стягнути з відповідача заборгованість за користування послугами централізованого опалення за період з 01.10.2013 року по 01 квітня 2018 року у сумі 18751,20 грн, з урахуванням 3% річних у розмірі 732,61 грн., інфляційних витрат у розмірі 4134,85 грн., а також стягнути витрати по сплаті судового збору (а.с. 67).

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 червня 2018 року позов ККП «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за користування послугами централізованого опалення задоволено повністю -стягнуто з відповідача на користь позивача 18751,20 грн. та судовий збір 1600 грн..

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього 3 000 грн заборгованості за фактично вжиту теплову енергію в межах трирічного строку позовної давності. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції не прийняв до уваги і не оцінив належно надані відповідачем докази про відсутність надання йому послуг теплопостачання в зазначеному позивачем обсязі. Отже, висновки суду суперечать закону. Так, опалення у його квартирі проводилося частково, тільки після того, як він за свій власний рахунок встановив опалювальні прибори в однієї з кімнат. Вини відповідача в тому, що він має тільки один радіатор в квартирі, і тому не отримує тепло в повному обсязі, немає. Більш того, придбання за власний рахунок опалювальних приладів та виконання робіт з ізоляції не входять в його обов'язки як споживача теплоенергії.

Відповідач заявляв про застосування наслідків пропуску строку давності позивачам, але суд стягнув з нього заборгованість в повному обсязі. Відповідач визнає позовні вимоги частково, в розмірі 3000 грн за період з 18.08.2014 року по 18.08.2017 рік - дату звернення позивача до суду з даним позовом. В іншій частині рішення вважає необґрунтованим та незаконним.

Заслухавши доповідь судді, відповідача ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача -_ОСОБА_3, яка заперечувала проти задоволення скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_1, відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 є споживачем теплової енергії.

Внаслідок неповної оплати відповідачем послуг опалення виникла заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01 жовтня 2013 року по 01 квітня 2018 року, яка становить 18751,20 грн, 3 % річних 732,61 грн, інфляційні витрати 4134,85 грн.. Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем особовим рахунком відповідача.

Як встановлено ст.ст.68,162 ЖК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники (наймачі) квартир зобов'язані вчасно оплачувати квартплату й комунальні послуги.

Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно зі ст.68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Обов'язком споживача є оплата житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом ( п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, висновок суду про обгрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості зі споживача ОСОБА_2 заборгованості за поставлену теплову енергію є правильним. Доводи відповідача про те, що він не отримує теплову енергію в тому обсязі, за який йому виставляє рахунки теплопостачальна організація, тому не оплачує тепло - крім того, що нічим не підтверджені, також не мають правового обгрунтування.

Відповідач суду пояснював, що у 2006 році при запуску системи опалення у будинку АДРЕСА_2 було засмічення радіаторів опалення, у зв'язку був проведений тимчасовий демонтаж радіаторів. В акті перевірки ізоляції труб в квартирі від 09.09.2011 року зазначено, що у квартирі відповідача проведена заміна частин стояків опалення, встановлений опалювальний прилад у спальні, у мешканця претензій немає (а.с.44). В акті перевірки його квартири від 13.09.2011 року вказано, що стояк та підводи у залі та спальні мають обмотку, прибор опалення в залі і спальні відсутні (а.с.42).

Також рішенням Іллічівського суду від 03.08.2011 року було встановлено, що згідно з актом перевірки квартири від 02.08.2011 року стояк та підводи у залі та спальні мають обмотку тепличною тканиною, зворотній трубопровід не ізольовано, опалювальний прилад відсутній, на кухні мається радіатор на 4 секції (площа кухні - 9,3м.кв.), у ванній проходить стояк та зворотній трубопровід не має ізоляції, опалювальний прилад - великий регістр (площа ванної кімнати - 3,73м), у другій спальні опалювальний прилад відсутній, і звернень мешканця з приводу недогріву протягом трьох років не надходило (а.с. 43).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_2 з 16.11.2006 року (а.с.63).

Як пояснив відповідач, він проживає один в квартирі, і з 2006 року він не приймає жодних заходів для монтажу радіаторів опалення у квартирі, оскільки вважає це обов'язком відповідача. Між тим, тепло йому надається до квартири в повному обсязі.

Як вбачається з рішення Іллічівського районного суду по справі № 2-896/2011 від 03.08.2011 (а.с.43), листів ККП «Маріупольтепломережа» від 25.12.2015 №1155/09-1 (а.с.60), від 12.10.2016 №1022/09-1 (а.с. 59) відповідач і в період виникнення заборгованості з жовтня 2006 року по лютий 2011 року не погоджувався із порядком здійснення розрахунків та врахуванням опалювальної площі.

Заперечуючи проти суми заборгованості, відповідач ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді не надав доказів спростування суми боргу. Доводи апеляційної скарги в цієї частині зводяться до незгоди із розрахунком боргу, при цьому відповідач суперечить власній позиції, оскільки визнає заборгованість перед позивачем за останні три роки в межах строку позовної давності.

Отже, суд першої інстанції правильно керувався правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові у справі за № 6-1706цс15, в якій зазначено, що відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином ККП «Маріупольтепломережа» виконало свої зобов'язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов'язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання.

Відповідач є власником житла, в якому користується тепловою енергією, що він не оспорює, однак не вживає заходів для встановлення приладів опалення, достатніх для належного опалення усієї житлової площі квартири. Разом з тим, він не спростував, що позивач надає послуги з теплопостачання в повному обсязі, який нараховується йому для оплати.

Тому неможливо погодитися з доводами апеляційної скарги про незаконність висновків суду про наявність підстав для стягнення суми заборгованості за тепло, що було поставлено відповідачу, в повному обсязі.

Вирішуючи заяву ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд встановив наступне.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 15.04.2016 року було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість за використання теплової енергії у сумі 8353,04 грн, 3/ річних в сумі 631,66 коп., інфляційні витрати в сумі 4155, 17 коп.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 30 листопада 2016 року судовий наказ від 15.04.2016 року було скасовано за заявою ОСОБА_2. (а.с.6)

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, у разі пред'явлення особою позову до одного або кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має право позивач; і після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Як вбачається зі справи, позивач звертався до суду15.04.2016 року про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованості за використання теплової енергії (а.с.5)

З даним позовом до суду позивач звернувся 18.08.2017 року (а.с.3).

Відповідач протягом з 01.10.2013 року по квітень 2017 року проводив часткову оплату послуг теплопостачання (а.с.6-7).

Проаналізувавши наведене, враховуючи, що відповідач перебуває у фактичних договірних відносинах з позивачем, користується послугами з теплопостачання, однак не виконує зобов'язання щодо оплати за надані послуги теплової енергії, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ККП «Маріупольтепломережа» має право на повернення заборгованості за користування тепловою енергією за період з 01.10.2013 року по 01.04.2018 року, 3 % річних, а також інфляційні витрати, що позивачем не пропущений строк позовної давності, який переривався платежами відповідача та зверненням позивача до суду із заявою про видачу судового наказу, тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення , яким не застосовано наслідки спливу строку позовної давності, а стягнуто з відповідача заборгованість в повному обсязі, а не за останні три роки, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать закону і обставинам справи. Отже, законних підстав для зміни суми заборгованості не вбачається.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскарженого рішення, і висновків суду не спростовують, тому в їх задоволенні належить відмовити на підставі статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 листопада 2018 року.

Судді : Є.Є. Мальцева

Т.І. Биліна

В.П. Принцевська