Справа № 521/473/18
Провадження № 2/496/869/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., розглянувши клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться вказана цивільна справа.

До позову додано клопотання про забезпечення позову по вказаній цивільній справі, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_3, у тому числі на майно, що знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Холодна Балка, вул. Клубна, будинок 7.

Дослідивши матеріали справи та встановивши обставини, з яких представник позивач просить вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви представника позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відтак, підставою для накладення арешту на майно відповідача є докази, що свідчать про наявність такого майна (грошей), їх належність особі на праві власності.

Отже, учасники справи в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами. Заявник у клопотання про забезпечення позову також повинен зазначити відомості щодо наявності, найменування, місцезнаходження рухомого та нерухомого майна у відповідного учасника процесу, до якого заходи забезпечення позову будуть застосовані.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів поданої заяви вбачається, що заявник просить накласти арешт на все майно, що належить відповідачу, що знаходиться у нього або інших осіб, проте будь-якого рухомого та нерухомого майна не вказує, а також не надає відомостей про місцезнаходження та доказів вартості такого майна, що свідчить про неналежне обґрунтовування підстав для застосування відповідного заходу забезпечення. Крім того, заявник просить накласти арешт, у тому числі на майно що знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Холодна Балка, вул. Клубна, будинок 7, однак не надано жодних доказів права власності на обєкт вказаного нерухомого майна.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З урахуванням викладених вимог законодавства, обсягу позовних вимог та наведених підстав, суд з метою недопущення порушення прав сторін у справі на справедливий і публічний розгляд справи приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі наведеного, суд вважає, що підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даному випадку немає, а тому відмовляє у задоволенні цього клопотання.

Керуючись ст. ст. 149, 150-153,258-260, 353 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд -

УХВАЛИВ:

У клопотанні представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову- відмовити.

Розяснити заявнику, що відмова у забезпеченні позову не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Буран В.М.

24 квітня 2018 року