Справа № 473/2878/18
РІШЕННЯ

іменем України

"06" листопада 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Вуїва О.В.,

при секретарі Заблоцькій М.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ФОП ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприєця ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що він є власником земельної ділянки площею 5,5648 га., розташованої в межах території Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, за межами населеного пункту, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

17 вересня 2015 року ОСОБА_1 уклав з ФОП ОСОБА_3 договір оренди належної йому земельної ділянки.

Договір було укладено строком на 10 років.

26 вересня 2018 року державним реєстратором Реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області Соколенко Д.В. зареєстровано право оренди ділянки.

Відповідно до умов договору орендар набув право на особисте використання об'єкта оренди за призначенням (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) та зобов'язався щорічно в строк до 30 грудня поточного року сплачувати орендну плату в грошовій або іншій формі в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки ділянки, що на момент укладення договору становило 5 047,48 грн., з можливістю проведення індексації, а після закінчення строку дії договору - повернути її орендодавцю у стані, не гіршому ніж на момент отримання в оренду.

Проте відповідач порушив істотні умови договору оренди, оскільки протягом 2015-2017 років не сплачував орендну плату.

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 просив достроково розірвати договір оренди землі від 17 вересня 2015 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Водночас уточнили, що в листопаді 2013 року ОСОБА_3 дійсно передав позивачу кошти в розмірі 10 000 грн. в якості орендної плати за п'ять років користування земельною ділянкою Однак ці кошти - це орендна плата за п'ять попередніх років користування ділянкою. Орендну плату за 2015-2017 роки позивач не одержував. За наведеного просили розірвати договір оренди землі в судовому порядку.

Відповідач ФОП ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Заперечуючи проти позову, вказували на те, що в 2013 році сторони розпочали перемовини щодо подальшого укладення договорів оренди належних ОСОБА_1 двох земельних ділянок. 03 листопада 2013 року відповідач на прохання позивача, який терміново потребував значних коштів на лікування, наперед (до укладення договорів оренди та до початку користування земельними ділянками) повністю розрахувався з позивачем по сплаті орендної плати за п'ять років в розмірі 3 000 доларів США. З 2014 року ФОП ОСОБА_3 почав користуватися ділянками. 17 вересня 2015 року сторони офіційно оформили між собою орендні відносини, в тому числі уклавши договір оренди земельної ділянки площею 5,5648 га., розташованої в межах території Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, за межами населеного пункту, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також вказували на те, що до 2013 року (включно) вказана земельна ділянка перебувала в користуванні іншого орендаря (ОСОБА_6), а тому твердження про те, що отримані позивачем від відповідача кошти, є платою за користування ділянкою за минулі роки, є надуманими. Виходячи з цих обставин просили відмовити в задоволенні позову, вказуючи на його безпідставність.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ФОП ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 5,5648 га., розташованої в межах території Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, за межами населеного пункту, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий НОМЕР_1, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 08 листопада 2011 року, реєстр. №00413 та іншими доказами (а.с. 7-8, 30-32).

17 вересня 2015 року ОСОБА_1 уклав з ФОП ОСОБА_3 договір оренди належної йому земельної ділянки (а.с. 25-35).

Договір було укладено строком на 10 років.

26 вересня 2018 року державним реєстратором Реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області Соколенко Д.В. зареєстровано право оренди ділянки.

Відповідно до умов договору орендар набув право на особисте використання об'єкта оренди за призначенням (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) та зобов'язався щорічно в строк до 30 грудня поточного року сплачувати орендну плату в грошовій, натуральній або відробітковій формі в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки ділянки, що на момент укладення договору становило 5 047,48 грн., з можливістю проведення індексації, а після закінчення строку дії договору - повернути її орендодавцю у стані, не гіршому ніж на момент отримання в оренду.

Аналізуючи доводи сторін, їх представників, суд виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним порушенням є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України «Про оренду землі»).

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати, а орендар повинен своєчасно вносити орендну плату.

Відповідно до ч. 4 ст. 31, ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

На вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Аналогічні умови містить й договір оренди землі:

п.п. 4.1, 4.5-4.6: за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю орендну плату в грошовій, натуральній або відробітковій формі один раз на рік - не пізніше 30 грудня поточного року;

п.п. 9.1-9.2: орендодавець має право вимагати, а орендар зобов'язаний своєчасно вносити орендну плату;

п. 12.4: дія договору оренди припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Як встановлено п. «д» ч. 1 ст. 144 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

В постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6?977цс16 висловлено правову позицію, що закон вимагає систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Разом з тим в постанові від 20 червня 2018 року у справі №392/277/16-ц Верховний Суд погодився з висновками місцевого та апеляційного судів про те, що внесення орендарем орендної плати авансом, за декілька років наперед, та, в зв'язку з цим, невнесення щорічної плати за оплачені періоди, не може вважатися систематичною несплатою орендної плати.

З наявної в матеріалах справи копії розписки (а.с. 36) вбачається, що 03 листопада 2013 року позивач отримав від ОСОБА_3 орендну плату за користування земельними ділянками, належними ОСОБА_1 на підставі Державних актів серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3. В розписці зазначено, що орендна плата виплачена за п'ять років в повному обсязі.

Факт отримання орендної плати спочатку заперечувався, проте в подальшому був визнаний позивачем.

Вказаний факт також знайшов своє підтвердження показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

При цьому свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснили, що 03 листопада 2013 року за місцем мешкання позивача ОСОБА_3 в їх присутності передав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США. З розмови сторін вони зрозуміли, що передані кошти - це орендна плата за землю, передана авансом в рахунок оплати за майбутнім договором оренди. Після передачі ОСОБА_1 написав, підписав та передав ОСОБА_3 розписку про отримання коштів.

З показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що позивач дійсно отримав від відповідача орендну плату за користування земельною ділянкою. Проте суд критично ставиться до показань свідка, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 плату в розмірі 10 000 грн., оскільки вказана інформація відома свідку не особисто, а зі слів позивача.

Також суд не може прийняти до уваги доводи сторони позивача та показання свідка ОСОБА_7 в тій частині, що отримані 03 листопада 2013 року ОСОБА_1 кошти - це отримана від ОСОБА_3 орендна плата за п'ять попередніх років користування ділянкою, оскільки вони спростовуються:

-показаннями свідка ОСОБА_10, яка пояснила, що до 2013 року (включно) саме ОСОБА_6 користувався належною позивачу земельною ділянкою, зокрема здійснював обробіток землі, сплачував ОСОБА_1 орендну плату. В кінці 2013 року ОСОБА_6 припинив з ОСОБА_1 орендні відносини. З 2014 року належною позивачу ділянкою користується ОСОБА_3, він же сплачує земельний податок. До 2014 року відповідач в орендних відносинах ні з ким, в тому числі з позивачем не перебував;

-показаннями свідка ОСОБА_6, який пояснив, що до 2013 року (включно) він дійсно орендував у позивача належну останньому земельну ділянку. Орендні відносини продовжувалися близько чотирьох - п'яти років. В кінці 2013 року свідок припинив орендні відносини, розрахувався з позивачем та запропонував ОСОБА_1 передати ділянку в користування ОСОБА_3 В подальшому сторони обумовили та оформили між собою орендні відносини.

З матеріалів справи також вбачається, що:

- протягом 2015-2017 років відповідач сплачував податок за оренду належної позивачу землі, виходячи з узгоджених в договорі оренди нормативної грошової оцінки ділянки та орендної плати (а.с. 9, 51-62);

- під час оформлення в 2015-2017 роках субсидії ОСОБА_1 надавав посадовим особам Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради довідки про отримані доходи, до яких були включені доходи у вигляді плати за здачу в оренду земельної ділянки, тобто не заперечував проти факту отримання в якості прибутку цих сум у відповідних роках (а.с. 10-12).

З наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку вбачається, що отримані в 2013 році позивачем в якості орендної плати в рахунок майбутніх орендних платежів за п'ять років кошти відповідають узгодженому в договорі оренди розміру орендної плати за відповідний період (а.с. 49-50).

Таким чином, на думку суду, позивачем в судовому засіданні не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт систематичного невнесення ФОП ОСОБА_3, як орендарем, орендної плати протягом 2015-2017 років, оскільки вказані доводи спростовані наданими стороною відповідача доказами.

Проте згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За встановлених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

В силу ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприєця ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 12 листопада 2018 року.

Суддя: О.В. Вуїв