ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 524/5188/16-ц

провадження № 61-12811 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 листопада 2016 року, ухвалене у складі судді Рибалки Ю. В., та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 січня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Кривчун Т. О., Пилипчук Л. І., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 9 вересня 2008 року відповідач отримав від неї в борг 6 700 доларів США.

15 лютого 2015 року вона звернулась до ОСОБА_6 з проханням повернути борг, але той відмовився з посиланням на скрутний майновий стан. Вони домовились, що строк повернення боргу буде змінено на 15 лютого 2016 року, про що відповідач власноручно написав розписку.

Оскільки свої зобов'язання відповідач не виконує, борг не повертає, ОСОБА_4 просила стягнути з нього в судовому порядку 6 700 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день звернення до суду становить 166 303,46 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 663,03 грн., інфляційні втрати у сумі 7 716,48 грн та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 борг у сумі 167 966,49 грн., який складається з суми основного боргу 166 303,46 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 1 663,03 грн.

У інший частині у задоволенні позову відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 1 679,53 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 допустив порушення зобов'язання з повернення боргу за договором позики, тому позов обґрунтований. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат, суд виходив з того, що валютою вказаного грошового зобов'язання є долар США, інфляційні втрати на яку, згідно зі статтею 625 ЦК України, не нараховуються та не стягуються.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 19 січня 2017 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 листопада 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, вважаючи їх законними та обґрунтованими.

У лютому 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 посилається на безпідставне неврахування судами безгрошовості розписки; судові рішення, на його думку, ґрунтуються на припущеннях, оскільки правова природа розписки не встановлена; допущені, як він вважає, порушення норм процесуального права позбавили можливості довести суду свої заперечення на позов.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 посилається на те, що судові рішення є законними, обґрунтованими і ухвалені з додержанням норм матеріального права та без порушень процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, зупинено виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження, та ухвалою цього ж суду від 1 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У 2018 році вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судами встановлено, що 9 вересня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір позики, за яким останній отримав від ОСОБА_4 у борг грошові кошти у сумі 6 700 доларів США.

15 лютого 2015 року сторони домовились про строк повернення цих коштів - 15 лютого 2016 року, про що ОСОБА_6 власноручно написано розписку.

Вказані обставини сторонами не заперечуються та підтверджені матеріалами справи.

Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики, зокрема у вигляді розписки, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Апеляційний суд, провівши детальний правовий аналіз змісту боргової розписки від 15 лютого 2015 року, встановив дотримання сторонами усіх істотних умов договору позики, а саме дати та місця її складання, прізвища, ім'я та по-батькові сторін, їх зареєстроване місце проживання, валюту позики, обов'язки та строк її повернення, підпис позичальника.

За таких обставин висновки судів про те, що розписка є належним доказом підтвердження існування у ОСОБА_6 обов'язку повернути ОСОБА_4 грошові кошти, є законними та обґрунтованими.

Доводи ОСОБА_6 про те, що суд не встановив природу правовідносин сторін розписки, договір позики укладений з метою приховати правовідносини, що між ними виникли за договором позики, укладеним у 2008 році, не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, а вимоги про оспорювання договору позики через безгрошовість (стаття 1051 ЦК України) не заявлялись.

Суд відхиляє доводи, викладені в касаційній скарзі, про безгрошовість позики і про те, що договір позики заявник не укладав, оскільки такі доводи мають бути підтверджені належними та допустимими доказами при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій, але таких доказів судам не надано, натомість до повноважень суду касаційної інстанції не входить переоцінка доказів, зібраних у справі.

За умови відсутності таких доказів рішення про задоволення позовних вимог пpo стягнення боргу з тих підстав, що відповідачем не виконано зобов'язання за договором позики, є обґрунтованим.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення не підлягають скасуванню, перерозподілу судових витрат не здійснюється.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення судових рішень без змін.

Оскільки ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 липня 2017 року зупинено виконання судових рішень до закінчення касаційного провадження, виконання рішень за результатами його перегляду підлягає поновленню відповідно до вимог частини третьої статті 436 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 418, 419, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука районного суду Полтавської області від 3 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука районного суду Полтавської області від 3 листопада 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик