Справа №442/5095/18
Провадження №2/442/1818/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

07 листопада 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу у загальному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

03.08.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову покликається на те, що 29.04.1993 року уклала шлюб з відповідачем. Неповнолітніх дітей у них немає. З самого початку вони жили непогано. Але останнім часом їхні сімейне життя не складалося. Відповідач почав несерйозно ставитись до сімейних обов'язків, не дбав про сім'ю, жив своїм особистим життям. Це призвело до того, що вони припинили шлюбні відносини і не проживають разом.

Вона зрозуміла, що сім'я розпалась. Зараз вони проживають окремо, перспектив для примирення немає. При таких обставинах їхнє спільне життя є неможливим.

Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причин своєї неявки не повідомляв, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою. Суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Дослідивши докази, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який 29.04.1993 року було зареєстровано у Стебницькій міській раді Львівської області, актовий запис за №46.

Від даного шлюбу неповнолітніх дітей немає.

Судом встановлено, що подружнє життя позивача з відповідачем не склалося, за час спільного проживання вони виявили несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. Позивач прийшла висновку, що їхній шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо, подружжя не проживає разом тривалий час, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача, тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 704,80 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який 29.04.1993 року зареєстрований у Стебницькій міській раді Львівської області, актовий запис за №46.

Прізвище ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 704,80 гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду, після набрання ним чинності, направити до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації факту розірвання шлюбу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 07.11.2018.

Суддя А.П. Хомик