Справа № 185/8662/18
Провадження № 4-с/185/66/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Врони А.О., за участю секретаря судового засідання Чернишової К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу ЄУ № 185/8662/18 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Куйбишевського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заінтересована особа: ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 надіслала на адресу суду засобами поштового звязку скаргу, в якій просить суд визнати незаконною бездіяльність Куйбишевського РВ ДВС м. Донецьку ГТУЮ Донецької області щодо: нескасування постанови від 27.02.2013 року головного державного виконавця ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку у виконавчому провадженні № 36779588 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору 480182,00 грн; нескасування п.2 постанови державного виконавця ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку від 29.01.2013 року у виконавчому провадженні №29325084 про виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору; нескасування арешту невизначеного нерухомого майна, що належить ОСОБА_1, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку від 29.05.2012 року, запис 13403430 від 19.12.2012 року.

Заява мотивована тим, що постановою державного виконавця ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку від 17.10.2011 року було відкрите виконавче провадження ВП №29325084 на підставі виконавчого листа №2-1162, виданого 30.08.2011 року Куйбишевським районним судом м. Донецька про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 4801820 грн., а постановою від 29.05.2012 року стягнуто виконавчий збір у розмірі 480182 грн. та накладений арешт на майно боржника. Постановою державного виконавця від 29.01.2013 року у ВП №29325084 виконавчий лист №2-1162 на підставі заяви стягувача був повернутий йому без виконання. Пунктом 2 вказаної постанови виділено в окреме провадження. Постановою від 27.02.2013 року відкрите виконавче провадження ВП № 36779588 щодо стягнення з ОСОБА_1Д, виконавчого збору в розмірі 480182 грн. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 01.08.2018 року по справі 243/9248/17 визнані незаконними: - постанова від 27.02.2013 року головного державного виконавця ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку у виконавчому провадженні № 36779588 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору 480182 грн.; - п.2 постанови державного виконавця ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку від 29.01.2013 року у виконавчому провадженні №29325084 про виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору. З постанови Апеляційного суду та приписів ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» витікає, що арешт майна зобовязаний скасувати орган виконавчої служби, який застосував арешт та який виносив постанову про повернення виконавчого документу стягувану. Повторно виконавчий документ не пред'являвся. Арешт триває на теперішній час. Крім того, постанови державного виконавця, що визнані судом незаконними, не скасовані.

Заявник у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причину неявки суду не повідомила.

Представник Куйбишевського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, скаргу просить залишити без задоволення, посилаючись на наступне. До теперішнього часу боржником ОСОБА_1 виконавчий збір за постановою про стягнення виконавчого збору № 29325084 від 29.05.2012 року у розмірі 480182 грн. до державного бюджету не сплачений, заходів з її боку на погашення вказаної заборгованості не приймалось. Крім того, визнання незаконною постанови від 27.02.2013 року головного державного виконавця ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьк у виконавчому провадженні № 36779588 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору 480182 грн. та п.2 постанови державного виконавця, згідно Закону України «Про виконавче провадження» не дає державному виконавцю законних підстав для їх скасування, а також не надають право ОСОБА_1 не виконувати постанову про стягнення з неї виконавчого збору, а також не є підставою для скасування постанови про арешт майна ОСОБА_1 №29325084 від 29.05.2012 року, тому як рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року по справі 2/243/216/2018 їй у цьому було відмовлено. Тобто вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 навмисно ухиляється від виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 29325084 від 29.05.2012 року в розмірі 480182 грн. на протязі тривалого часу, всяко намагаючись уникнути від виконання вказаного рішення. Представник вважає, що скарга є не обґрунтованою, норми чинного законодавства державним виконавцем порушені не були, а викладені в скарзі обставини не відповідають дійсності.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась неодноразово, про причину неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, оглянувши та перевіривши матеріали скарги прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно п. 9 ч. 3 ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Так, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". (ст.5 Закону).

За приписами ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, серед яких, в тому числі, виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м.Донецьку ОСОБА_3 від 29 січня 2013 року виконавчий лист № 2-1162 виданий 30.08.2011 року Куйбишевським районним судом м. Донецька про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 4801820 грн., на підставі того, що стягувач надала заяву про повернення виконавчого документу без подальшого виконання. Виділено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме виконавче провадження.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку ОСОБА_3 від 27 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання постанови № б/н виданого 29.05.2012 року ВДВС Куйбишевським РУЮ у м. Донецьку про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 480182 грн.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на невизначене майно, нерухоме майно ОСОБА_1, окрім квартири за адресою АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника від 29.05.2012 року ВП № 29325084, винесеного державним виконавцем ВДВС Куйбишевського РУЮ у м. Донецьку ОСОБА_5

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року у справі № 243/9248/17 (2/243/216/2018) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Куйбишевського районного відділу державної виконавчої служби м.Донецька про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 36779588; п. 2 постанови у ВП № 29325084 та про скасування арешту майна відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 01.08.2018 року у справі № 243/9248/17 Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 36779588 та п. 2 постанови у виконавчому провадженні ВП № 29325084 скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення, визнано незаконним пункт 2 постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку від 29 січня 2013 року у виконавчому провадженні ВП № 29325084 про виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, визнано незаконною постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку у виконавчому провадженні ВП № 36779588 про відкриття виконавчого провадження від 27 лютого 2013 року щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 480182 грн, в іншій частині рішення залишено без змін.

Постанова Апеляційного суду Донецької області від 01.08.2018 року у справі № 243/9248/17 набрала законної сили та є обовязковою для виконання.

Стосовно вимоги заявника щодо визнання незаконною бездіяльності Куйбишевського РВ ДВС м. Донецьку ГТУЮ Донецької області з приводу нескасування арешту майна суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, повернення виконавчого листа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для скасування арешту.

Заявник вважає, що Апеляційний суд Донецької області мав на увазі необхідність скасування арешту саме органом державної виконавчої служби, який виніс постанову про повернення виконавчого документу, проте суд вказав, посилаючись на вищевказану норму, що повернення виконавчого документу не є підставою для скасування арешту, даних про те, що строк предявлення до виконання виконавчого листа закінчився не надано.

Інших підстав незаконності та безпідставності накладення арешту заявником в скарзі не зазначено, відповідних доказів суду не надано.

Разом з тим, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року№3-рп/2003).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації,

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено спосіб, яким можуть бути ефективно захищені права та інтереси заявника.

В частині 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Заявник, скориставшись даним правом, звернулась до суду.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 01.08.2018 року у справі № 243/9248/17 визнано незаконним пункт 2 постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку від 29 січня 2013 року у виконавчому провадженні ВП № 29325084 про виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, визнано незаконною постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку у виконавчому провадженні ВП № 36779588 про відкриття виконавчого провадження від 27 лютого 2013 року щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 480182 грн.

Однак вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, не скасовано пункт 2 постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку від 29 січня 2013 року у виконавчому провадженні ВП № 29325084 про виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку у виконавчому провадженні ВП № 36779588 про відкриття виконавчого провадження від 27 лютого 2013 року щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 480182 грн.

З положень ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що до прав виконавця під час здійснення виконавчого провадження не належить скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), у разі, якщо вони суперечать вимогам закону.

При цьому ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, ефективним засобом правового захисту та поновлення порушеного права заявника, одержання заявником бажаного результату було б зобовязання судом скасувати незаконну постанову, частину постанови саме начальника відповідного територіального органу державної виконавчої служби, а не відділ державної виконавчої служби.

Цивільний процесуальний кодекс України встановлює у частині другій ст.451, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, ЦПК України не передбачено можливості суду зобовязати вчинити певні дії територіальний орган державної виконавчої служби, замість конкретної посадової особи органу державної виконавчої служби або державного виконавця, приватного виконавця. Суд не має права зобов'язувати орган державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд позбавлений можливості самостійно на власний розсуд застосувати засіб правового захисту, про який не просить заявник в своїй скарзі.

Враховуючи, що задоволення вимог скарги, про яке просить заявник, не призведе до одержання заявником бажаного результату, а буде мати наслідком винесення рішення, які не призводить безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, ЦПК України не передбачено можливості суду зобовязати вчинити певні дії територіальний орган державної виконавчої служби, суд вважає за необхідне відмовити в задоволені скарги в повному обсязі.

Керуючись ст. 260, 450-451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Куйбишевського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заінтересована особа: ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Куйбишевський районний відділ державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, , місцезнаходження зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Ухвала знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: ОСОБА_6