ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року

м. Харків

Справа № 641/10427/16-ц

Провадження № 22ц/790/1084/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Бровченко І.О.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Афоніна К.О.

імена сторін:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

відповідач за зустрічним позовом - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року у складі судді Боговського Д.Є. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні його власністю - квартирою № 19 по вул. Дизельній,18 в м. Харкові, шляхом виселення ОСОБА_2 та інших осіб з неї, звільнення квартири від сторонніх речей та майна та вселення позивача до цієї квартири, відшкодувати судові витрати.

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 уточнив свої вимоги та просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 19 по вул. Дизельній,18 в м. Харкові, посилаючись на те, що він є власником жилого приміщення, у родинних відносинах із відповідачем ОСОБА_2 не перебуває, спільного господарства вони не ведуть, жодних угод про порядок користування не укладали. Всупереч положенням діючого законодавства у належній позивачу квартирі зареєстрована стороння особа, що заважає власнику вільно користуватися та розпоряджатися жилим приміщенням, призводить до безліч інших незручностей, відповідач ОСОБА_2 самостійно заяву про зняття її з реєстраційного обліку не подає, що змушує ОСОБА_1 звернутися із відповідним позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із позовними вимогами ОСОБА_1, звернулась із зустрічними вимогами та просила визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 грудня 2016 року за індексним номером 32995855, прийняте ПН ХМНО ОСОБА_3 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилається на те, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду є укладений між ним та ОСОБА_4 договір від 06 червня 2016 року про відступлення права вимоги за договором про задоволення вимог іпотекодержателя та оформлення ОСОБА_1 права власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_2 вважає, що оформлення права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 відбулось незаконно.

Так, договір позики та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 07 травня 2007 року, укладені між нею та ОСОБА_4, є документами, щодо яких наявне судове рішення та відкрите виконавче провадження, а тому питання щодо заміни кредитора у зобовязанні має вирішуватися лише в судовому порядку. Крім того, ОСОБА_4 звернувся до суду у із позовом щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, обравши спосіб звернення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі, однак судовим рішенням було визначено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з публічних торгів із встановленням початкової ціни продажу. Всупереч встановленому чинним судовим рішенням порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з публічних торгів, ОСОБА_1 було подано заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. ОСОБА_2 вважає, що одночасне існування виконавчого провадження про стягнення з неї заборгованості, рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом оформлення права власності за іпотекодержателем суперечить принципи про недопустимість бути двічі притягнутим до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Водночас, нотаріус має посвідчити перехід права власності лише із дотриманням визначеної процедури.

Відповідач ПН ХМНО ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, за даними Головного територіального управління юстиції у Харківській області місце знаходження ПН ОСОБА_3 управлінню не відомо, наявна інформація слідчих органів про оголошення її у розшук з звязку із досудовим розслідуванням кримінального провадження.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав суду заяву про підтримання уточнених позовних вимог в повному обсязі, розгляд справи та ухвалення рішення за його відсутності. Додатково надав суду заперечення проти зустрічних вимог ОСОБА_2, в яких посилався на те, що оскаржуване рішення не порушує її права як боржника, визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені законом способи звернення на предмет іпотеки, рішення ПН ХМНО ОСОБА_5 про державну реєстрацію права власності є законним та обґрунтованим, ОСОБА_1 з урахуванням неухильного дотримання всіх вимог закону набув права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому зустрічні вимоги ОСОБА_2 заявлені не обґрунтовано.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти первісним вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених в обґрунтування зустрічних вимог, просили відмовити в їх задоволенні, зустрічні вимоги просили задовольнити. Представник відповідача додатково зазначала, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, який наявний і до теперішнього часу, виконавче провадження не закрито, а тому нотаріус не мала достатніх підстав для реєстрації права власності на нерухоме майно, на яке накладено арешт.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням залишено без задоволення.

Зустрічні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.12.2016 за індексним номером 32995855, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити його позовні вимоги та відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час внесення в Державний реєстр прав відомостей про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, приватним нотаріусом дотримано вимоги п. 2 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та як станом на момент проведення державної реєстрації, так і після її вчинення, саме на іпотечну квартиру АДРЕСА_2 не було та досі не накладено жодного арешту нерухомого майна, окрім єдиного запису про заборону відчуження іпотечного майна, накладеного у звязку з укладанням між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 іпотечного договору.

Вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що при наявності обтяження прав на нерухоме майно, нотаріус як державний реєстратор не мав права приймати рішення про державну реєстрацію права власності на це майно, а тому зустрічні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню. Враховуючи, що рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, визнається судом незаконним та скасовується, відсутні правові підстави для задоволення його вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки дане питання згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР та ст. 405 ЦК України вправі ставити лише власник житлового приміщення.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 07 травня 2007 року між ОСОБА_2 (позичальником) та ОСОБА_4 (позикодавцем) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 955. Відповідно до умов даного договору позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв валютні цінності в натурі у розмірі 8060 доларів США.

Крім того, як засіб забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором позики, 07 травня 2007 року між ОСОБА_2 (іпотекодавцем) та ОСОБА_4 (іпотекодержателем) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим №957.

Відповідно до умов даного договору іпотекодавець віддав, а іпотекодержатель прийняв під заставу квартиру під № 19, що в будинку №18 по вул. Дизельній в м. Харкові. Також умовами вказаного договору (п.1, 6) передбачено право та можливість на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем або отримання ним у власність при порушенні іпотекодавцем обовязку з повернення позики до 07 травня 2008 року.

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором позики від 07 травня 2007 року перед ОСОБА_4, останній звернувся до суду з позовом про стягнення відповідної заборгованості. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість розмірі 221100 грн. 27 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2211 грн., а всього 223311 грн. 27 коп., в решті позову відмовлено.

27 лютого 2015 року старшим державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року та 30 квітня 2015 року з метою виконання рішення суду накладено арешт на все майно боржника в межах суми боргу.

11 лютого 2016 року державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції складено акт опису та арешту майна, відповідно до якого квартира № 18 по вул. Дизельна у м. Харкові передана на відповідальне зберігання ОСОБА_8

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних, неустойки та звернення виконання на предмет іпотеки задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 проценти за користування грошовими коштами у сумі 33 614 грн. 08 коп., 3% річних у сумі 6274 грн. 20 коп., та неустойку у сумі 600 грн. 00 коп. В рахунок погашення заборгованості, встановленої рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року у сумі 223 311 грн. 27 коп., процентів за користування грошовими коштами у сумі 33 614 грн. 08 коп., 3% річних у сумі 6274 грн. 20 коп., та неустойки у сумі 600 грн. 00 коп., а всього 263799 грн. 55 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 19, що в будинку №18 по вул. Дизельній в м. Харкові шляхом продажу предмету іпотеки з публічних торгів. Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за 631361 грн. 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

06 червня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладеного договір відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим ОСОБА_7 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 07 травня 2007 року за реєстровим № 957. Відповідно до умов договору первісний іпотекодержатель передав новому іпотекодержателю, а новий іпотекодержатель прийняв від первісного іпотекодержателя всі права та обовязки первісного іпотекодержателя за іпотечним договором за реєстровим № 957, який був укладений в забезпечення виконання зобовязання за договором позики від 07 травня 2007 року.

09 червня 2016 року ОСОБА_4 направив ОСОБА_2 повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення вимоги за іпотечним договором.

20 вересня 2016 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень виконання зобовязань з повернення боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звільнення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (на виконання вимог норми ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), а також з вимогою про добровільне звільнення предмета іпотеки (згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 17 грудня 2016 року прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32995855, яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 07 травня 2007 року ПН ХМНО ОСОБА_7, реєстровий № 952; договору відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим 07 травня 2007 року ПН ХМНО ОСОБА_7, реєстровий № 957, посвідченого 06 червня 2016 року ПН КМНО ОСОБА_9, реєстровий № 768.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо субєкта станом на 27 жовтня 2017 року, наявна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме наявність арешту нерухомого майна боржника ОСОБА_2 (всього нерухомого майна, в тому числі і квартири АДРЕСА_1 в межах суми звернення 223311,27 грн.), встановленого постановою старшого державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_10 від 30 квітня 2015 року про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято ОСОБА_10 30 квітня 2015 року за індексним номером 21051141.

Згідно з приписами статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Таким законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як визначено у ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою у Державному реєстрі прав.

Відповідно ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на обєкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачені обставини, за яких у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено.

Так, згідно п.п. 5, 6 ч.1 ст.24 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 57 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» ( в редакції, яка діяла на час накладення арешту) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Виходячи з наведеної законодавчої норми за наявності в Реєстрі стосовно спірного нерухомого майна зареєстрованого обтяження у вигляді арешту, державний реєстратор (нотаріус) не була наділена повноваженнями здійснювати права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1

Судом першої інстанції встановлено, що при прийнятті нотаріусом рішення щодо реєстрації права власності на квартиру № 19 по вул. Дизельній у м. Харкові в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно належне ОСОБА_2 було зареєстровано обтяження у формі арешту.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що державним реєстратором не було дотримано порядок прийняття рішень про державну реєстрацію прав, така реєстрація була проведена за відсутністю правових підстав для цього, тобто необґрунтовано, що є підставою для визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію від 17 грудня 2016 року за індексним № 32995855 щодо реєстрації права власності на квартиру.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при вирішені спору судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права. Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, дійсно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. З матеріалів справи вбачається, що до визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1, рішенням суду вже було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки з публічних торгів та встановлено початкову ціну реалізації. Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені у звязку з наявністю постанови старшого державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_10 від 30 квітня 2015 року про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка на час розгляду справи не була скасована.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути змінено з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді