Справа № 740/4339/17
Провадження № 2/740/361/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23 квітня 2018 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Шадура І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

Позивачем ОСОБА_1 заявлені вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_2 16564 грн. 72 коп заборгованості за договором позики від 02 листопада 2016 року, яка складається із 14000 грн.-суми позики, 275 грн. 01 коп-трьох процентів річних, 1111 грн. 60 коп інфляції, 1178 грн. 11 коп-пені за несвоєчасне виконання зобов»язання. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що згідно розписки від 02 листопада 2016 року відповідач отримав від позивача у борг 14000 грн. до 03 березня 2017 року, у вказаний строк позика не повернута.

Згідно заяви від 20 квітня 2018 року представник позивача адвокат ОСОБА_3 підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності.

Відповідно до заяви від 23 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_2 позов визнав, просить розглянути справу за відсутності.

Інші заяви, клопотання учасників справи відсутні.

Судовий розгляд справи в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до оригіналу розписки від 02 листопада 2016 року відповідачем ОСОБА_2 отримана від позивача ОСОБА_1 позика у розмірі 14000 грн. на строк до 03 березня 2017 року. Докази на підтвердження повернення даної позики станом на час розгляду справи відсутні. Оскільки зобов"язання відповідача щодо даного договору позики не виконані, що останнім не спростовано, то відповідно до вимог зазначених норм матеріального права позивач має право на стягнення процентів за користування коштами та індексу інфляції в порядку ст.625 ЦК України, при цьому нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов"язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також судом враховується правова позиція Верховного суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №6-2129цс16, відповідно до якої позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, в порядку ч.1 ст.1050 ЦК України зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст.625 ЦК України) та проценти за позикою (ст.1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені ст.625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. 3 % річних, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобовязання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором.

Із врахуванням викладеного на користь позивача підлягають стягненню 14000 грн. заборгованості за договором позики, 275 грн. 01коп трьох процентів річних (за період з 03 березня 2017 року по 27 жовтня 2017 року) та 1111 грн. 60 коп індексу інфляції за час прострочення виконання грошового зобов"язання (за період з 03 березня 2017 року по 27 жовтня 2017 року). Вказані розрахунки заборгованості позивача відповідачем у встановленому порядку не спростовані.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимога позивача щодо стягнення 1178 грн. 11 коп пені за несвоєчасне виконання зобов»язання не грунтується на вищезазначених нормах матеріального права, обгрунтування її стягнення в позовній заяві не зазначене, вимога про стягнення процентів за позикою, нарахованих відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ, не заявлена, при цьому суд розглядає справу в межах заявлених вимог і не повноважний виходити за їх межі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 16564 грн. 72 коп., судом стягнуто 15386 грн. 61 коп, тобто позовні вимоги задоволені на 92,88% (15386,61 х 100 : 16564,72=92,88), що є підставою для стягнення на користь позивача із відповідача 594 грн. 43 коп судового збору (640 х 92,88 : 100 =594,43).

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 247, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2їжджа, 120АДРЕСА_1, 14000 грн. заборгованості за договором позики, 275 грн. 01коп трьох процентів річних та 1111 грн. 60 коп індексу інфляції за час прострочення виконання грошового зобов"язання, 594 грн. 43 коп судового збору, а всього стягнути 15981 (п»ятнадцять тисяч дев»ятсот вісімдесят одну) грн. 04 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Копії повного рішення надіслати учасникам справи протягом двох днів з дня його складення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 02 травня 2018 року.