Справа № 368/848/18
Провадження № 2/368/433/18
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"12" листопада 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Салій Я.С.

- з у частю учасників процесу:

позивач - ОСОБА_1

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

20.06.2018 року на адресу Оболонського районного судуд м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивач просить суд винести рішення, на підставі якого:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що був укладений 08.09.1990 року та зареєстрований Кагарлицьким відділом РАЦСу у Київській області, актовий запис за № 106.

Позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступним.

08.09.1990 року між ОСОБА_1 (далі-Позивач) та ОСОБА_2 (далі-Відповідач) було укладено шлюб, у зв'язку з чим Кагарлицьким районним відділом РАЦСу Київської області було внесено актовий запис №106 про укладання шлюбу та видано свідоцтво про укладання шлюб.

Від спільного шлюбу Позивач та Відповідач мають двох спільних повнолітніх дітей, а саме:

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3;

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Подружнє життя з Відповідачем у Позивача не склалося, оскільки погляди Позивача та Відповідача на різні сторони життя та сімейні питання кардинально відрізнялись, що призводило до постійного з'ясування відносин та суперечок між Позивачем і Відповідачем. Між Позивачем та Відповідач не було взаєморозуміння. Позивач та Відповідач не підтримують подружній відносин, не ведуть спільного побуду, не мають спільного бюджету, взаємних прав та обов'язків щодо один одного.

Враховуючи вищезазначені обставини шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем не носять характеру подружніх вже близько 1 місяця, оскільки вже протягом вказаного часу вони не проживають як чоловік та дружина. Отже, шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем на даний час припинились та шлюб носить формальний характер.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечнтиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем є неможливим, оскільки Позивач ні за яких умов не буде проживати однією сім'єю з Відповідачем.

Подальше спільне життя Позивача і Відповідача як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам Позивача, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між Позивачем та Відповідачем.

Отже, є неможливим збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем, який у разі надання Позивачу та Відповідачу судом строку на примирення, все одно не буде збережено.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З питання щодо виховання та проживання дітей спору немає, оскільки спільні діти Позивача та Відповідача на даний час вже повнолітні.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Виходячи з вищезазначених обставин та норм Сімейного кодексу України Позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а у суду є всі підстави для прийняття рішення про розірвання шлюбу.

Позивачу відомо, що відповідно до сг. 106 Сімейного кодексу України за взаємною згодою подружжя шлюб може бути розірваний органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, яке не має дітей. Однак, Відповідач не згоден подати разом з Позивачем спільну заяву про розірвання шлюбу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 105, 110 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 4, 174 - 175 Цивільного процесуального кодексу України, просить суд задовольнити позовні вимоги.

20.06.2018 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

19.09.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 14 год. 00 хв. 08.10.2018 року.

08.10.2018 року підготовче судове засідання було відкладено на 09 год. 00 хв. 30.10.2018 року, одночасно судом здійснено виклик відповідача ОСОБА_2 в підготовче судове засідання через офіційний портал «Судова влада України» веб - сторінки Кагарлицького районного суду.

30.10.2018 року судом проведено підготовче судове засідання без участі відповідача, який не з»явивися в судове засідання без поважних причин, та на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено ухвалу про закриття підготовчого судового провадження, призначено справу до основного слухання на 09 год. 00 хв. 12.11.2018 року.

В судовому засіданні, яке вібулося 12.11.2018 року, позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, обгрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом наведені вище.

На пропозицію суду щодо надання строку на примирення категорично відмовилася, так як на її думку такий строк не буде сприяти становленню сім»ї, так як її давно немає, в зв»язку з тим, що між нею та відповідачем ОСОБА_2 тривалий час існують неприязні відносини, які склалися в зв»язку з розбіжністю в понятті сім»я.

Так, вона не проживає з відповідачем остаточно з початку червня місяця 2018 року.

Неповнолітніх дітей у них немає, майнових спорів між ними немає.

Стягувати судові витрати у виді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 704 грн. 80 коп. з відповідача, - вона не бежає.

В зв»язку з неявкою відповідача ОСОБА_2 в судове засідання тричі поспіль, не заперечує проти винесення заочного рішення, процесуальні наслідки винесення заочного рішення їй судом роз»яснені та зрозумілі, наполягає на слуханні справи, та, відповідно, винесенні заочного рішення, так як вважає, що відповідач ОСОБА_2 все рівно не прийде в судове засідання.

На запитання суду зазначила, що відповідач достеменно знає про слухання справи про розлучення в суді, проте, категорично не бажає отримувати повістки, та, відповідно, прибути в судове засідання.

Вона пропонувала відповідачу піти в органи ДРАЦС, та подати обопільні заяви про розірвання шлюбу, але відповідач категорично відмовляється, не пояснюючи причини своєї відмови.

Після розірвання шлюбу має бажання залишити прізвище ОСОБА_2.

Суд, вислухавши позивачку, яка позов підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення заочного рішення суду, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК - «Заочний розгляд справи».

Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи:

1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала проти заочного розгляду справи, та, відповідно, винесення заочного рішення, навпаки, наполягала на такому варіанті вирішення спору.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, в судове засідання не з»явився тричі поспіль.

Відповідач не по відомив про причини своєї неявки, не подав відзив на позовну заяву, відповідно, його неявку в судове засідання суд визнає як таку, яка є неповажною, не подала відзив на позовну заяву.

Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи:

1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення:

1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення:

1. Відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення:

- учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки, яка видана відділом обліку та моніторингу ігнформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області, ОСОБА_2, який є відповідачем по справі, з 24.09.1996 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно, враховуючи місце реєстрації відповідача ОСОБА_2, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

08 вересня 1990 року позивачка ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії та номер НОМЕР_2, яке видане 08 вересня 1990 року м. Кагарлик, райвідділ ЗАГС Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженець м. Кагарлик Київської області та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженка м. Кагарлик Київської області, уклали шлюб 08.09.1990 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 08 вересня 1990 року зроблено запис за № 106.

Після укладення шлюбу присвоєні прізвища:

Чоловіка - ОСОБА_2.

Дружини - ОСОБА_1.

Від спільного шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей, проте, в зв»язкеу з повноліттям дітей, їх інтереси при вирішення спору про розлучення судом до уваги не прийцмаються.

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мали та мають напружені, неприязні відносини тривалий час, внаслідок взагалі не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - з початку червня 2018 року, між ними існують тривалі, усталені неприязні відносини, які склалися на грунті розбіжностей поглядів на подружнє життя, понять про спільне проживання та піклування один про одного, поняття про сім»ю, зловживання відповідачем алкоголем, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають відповідно, сторони шлюбно - сімейних стосунків взагалі не підтримують поза розумними строками.

Неповнолітніх дітей у сторін немає.

Майнових спорів між сторонами немає.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні з пояснень учасника процесу та письмових доказів, позивачка ОСОБА_1 категорично наполягає на розірванні шлюбу, окрім того, суд наголошує на тій обставині, що з метою збереження сім»ї, суд пропонував позивачці надати термін на примирення строком до 6 - ти місяців, проте, не зважаючи на зусилля суду, примирення між сторонами є неможливим, в зв»язку з тим, що позивачка категорично заперечувала проти надання терміну на примирення, так як зазначила, що, зважаючи на той термін, що вони спільно з відповідачем не проживають, немає ніякого сенсу надавати термін на примирення, окрім того, відповідач навіть під час слухання справи в судовому засіданні продовжує зловживати алкогольними напоями.

Що стосується відповідача ОСОБА_2, то він повідомлявся судом неодноразово про день, час та місце слухання справи, проте, не прибув в судове засідання, хоча, як вбачається з показань позивачки, яка проживає з відповідачем на одній житловій площі, відповідач достеменно знає про слухання справи в судовому засіданні, проте, умисно не отримує судових повісток, які йому надсилає суд, що, на думку суду, свідчить про свідоме, байдуже відношення до результатів вирішення спору по даній цивільній справі, та, відповідно, оцінюється судом як опосередковану згоду відповідача на розірвання шлюбу.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу обох сторін, - що є беззаперечною підставою для розірвання такого шлюбу, так як продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам обох сторін.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних - шлюбно - сімейних відносин немає, відсутнє поняття сім»ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім»ї, напроти, між сторонами існують усталені неприязні відносини, які з часом лише посилюються в силу небажання обох сторін продовжувати шлюбно - сімейні відносини.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім»я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі близько пів - року не проживають як чоловік та жінка, у них відсутнє бажання підтримувати будь - які відносини один з одним.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини.

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з показань позивачки, відповідач просто не бажає розірвати шлюб через органи ДРАЦС, не повідомляючи про причини такого небажання.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце пряма воля як позивачки, так і опосередковна, на думку суду, воля відповідача на розірвання шлюбу, що зводить нанівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя, та інших обставин справи, які судом вказано вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

В даному випадку суд вважає, що відповідач просто ухиляється від участі в судовому засіданні з якихось суб»єктивних, які не залежать від волі суду, причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - близько пів - року, неповнолітніх дітей у сторін немає, майнового спору між сторонами немає, шлюб розривають вперше.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, то суд приймає рішення щодо задоволення вимоги позивачки мати прізвище після розірвання шлюбу те, яке вона отримала після реєстрації шлюбу.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивачки ОСОБА_1 з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - ОСОБА_1, причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише відповідачки, так як під час вирішення даного питання думка відповідача ОСОБА_2 при вирішенні спору судом не враховується.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивачка ОСОБА_1, - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачкою;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи містяться:

- квитанція № 22921482 - 1 від 19 червня 2018 року, яка засвідчує той факт, що позивачкою ОСОБА_1 при подачі позовної заяви сплачено 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору, проте, проте, позивачка не бажає стягувати такі судові витрати з відповідача, на чому наголосила в судовому засіданні, а тому судові витрати слід залишити за позивачкою ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 - 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 08 вересня 1990 року м. Кагарлик райвідділ ЗАГС Київської області між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженцем м. Кагарлик Київської області, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3, виданий 28 серпня 1996 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер , та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженкою місто Кагарлик Київської області, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_4, виданий 17 лютого 2015 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2, яке видане 08 вересня 1990 року м. Кагарлик райвідділ ЗАГС Київської області, актовий запис № 106, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженці місто Кагарлик Київської області, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_4, виданий 17 лютого 2015 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, залишити прізвище, - ОСОБА_1.

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно ст. 284 ЦПК України:

- заочне рішення може буте переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

- заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

- строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На підставі ч. 5 ст. 272 ЦПК України надіслати копію даного рішення сторонам по справі протягом двох днів з дня його складення.

Суддя: Закаблук О.В.

С