Справа № 132/1208/18
Провадження № 2/132/495/18
РІШЕННЯ

Іменем України

25.04.2018 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

при секретарі Жовті С.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в позові вказує, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1997 року по 13 лютого 2014 року.

Від даного шлюбу мають двох дітей: дочку ОСОБА_3, 1998 року, яка на даний час досягла повноліття та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітнього сина та участь відповідача у додаткових витратах на дитину з відповідачем не можуть. Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Крім того, син потребує постійного підтримуючого та санаторно-курортного лікування в звязку з остеохондропатією головки лівого стегна з вираженим порушенням функції ходи, деформацією грудної клітки. Вона отримує невелику заробітну плату, а тому не може забезпечувати сина в повній мірі усім необхідним для його нормального фізичного, розумового та духовного розвитку. За вказаних обставин вимушена звертатись в суд з даним позовом.

В судове засідання позивачка не зявилась, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги зменшила, а саме просить стягнути з відповідача на її користь 1000 грн. в рахнок аліментів та додаткових витрат на дитину.

Відповідач у судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи наявна заява, згідно якої позовні вимоги в частині стягнення 1000 грн. в рахнок аліментів та додаткових витрат на дитину визнає, просить справу розглянути за його відсутності.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1997 року по 13 лютого 2014 року.

Від даного шлюбу мають двох дітей: дочку ОСОБА_3, 1998 року, яка на даний час досягла повноліття та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У добровільному порядку сторони домовитись про спільне утримання неповнолітнього сина та участь відповідача у додаткових витратах на дитину не можуть. Син проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Крім того, син потребує постійного підтримуючого та санаторно-курортного лікування в звязку з остеохондропатією головки лівого стегна з вираженим порушенням функції ходи, деформацією грудної клітки, що підтверджується медичним висновком №53 від 16.09.2016 року та довідкою №7 від 29.03.2018 року КЗ «Калинівський міський центр первинної медико-санітарної допомоги».

Позивачка отримує невелику заробітну плату, а тому не може забезпечувати сина в повній мірі усім необхідним для його нормального фізичного, розумового та духовного розвитку (довідка №54 від 02.04.2018 року ДНЗ «ПТУ-21 м.Калинівка»).

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларація прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року №789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Вищевказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 184 ЦПК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частини другої статі 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після фактичного понесення разово, періодично або постійно. (ч. 3 ст. 185 СК України)

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу судів на те, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

В правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 13 вересня 2017р. у справі № 6-1489цс17, зазначено, що виходячи з аналізу статті 185 СК України, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

За таких обставин суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивачки та стягнення з відповідача на її користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина та додаткових витрат в твердій грошовій сумі розмірі 1000 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

При розподілі судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, у зв'язку з цим з відповідача на користь держави підлягає стягнення 704,80 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 80, 182, 184, 185 СК України, ст.ст. 12, 80, 81, 82, 133, 141, 200, 206, 247, 259, 268, 354, 430 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити .

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти та додаткові витрати на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жительки м.Калинівка, вул.Підгорна,13 Вінницької області на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 05.04.2018 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити рішення до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 704,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

СУДДЯ: