АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3705/17 22-ц/774/469/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 210/3705/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони

позивач: ОСОБА_2

відповідачі: Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, Криворізький південний ОУ Пенсійного фонду України по Металургійному району

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2017 року, яке постановлено суддею Сільченко В.Є. в місті Кривому Розі, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, Криворізького південного ОУ Пенсійного фонду України по Металургійному району про встановлення факту перебування на утриманні.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач зі своїм сином разом проживали, вели спільне господарство, мали один перед одним спільні права та обов'язки, а також підтримували та піклувались один про одного, отже були сім'єю. На сьогоднішній день позивач не працює, має 80-річний вік, давно досягла пенсійного віку, тому у відповідності до ст.ст. 202, 203 СК України має право на отримання щомісячних страхових виплат, а також на пенсію по втраті годувальника. У липні 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про здійснення їй щомісячних страхових виплат у зв'язку зі смертю потерпілого, однак отримала відповідь про неможливість розгляду заяви до встановлення судом факту перебування позивача на утриманні ОСОБА_5, у зв'язку з чим змушена звернутись до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала на утриманні її сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 народження, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3, з 2006 року до моменту його смерті.

В апеляційній скарзі представник відповідача Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачка має право на страхові виплати, проте заперечує факт її перебування на утриманні, так як ОСОБА_2 має пенсію, яку отримував за життя і її чоловік, хоча й невеликого розміру.

Також апелянт зауважує, що в даній справі взагалі відсутній спір, через прийняття рішення на користь ОСОБА_2 про призначення щомісячної страхової виплати по втраті потерпілого в розмірі 2540,14 грн.

Крім того позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що вона знаходилась на утриманні загиблого сина, з чого складався їх з сином сімейний бюджет, яку заробітну плату він отримував, яку суму надавав на ведення господарства, що загиблий купував для сім'ї та по господарству, які обов'язки виконував. Сумісне проживання загиблого та його матері не може свідчити про те, що вона знаходилась на його утриманні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - Бершадську Л.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивача ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_7, які, кожна окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і відзиву на апеляційну скаргу представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суд першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 є матір'ю загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3, внаслідок нещасного випадку на виробництві, ОСОБА_5

Копією Акту № 8 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом встановлено, що з ОСОБА_5, працівником ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», 16 березня 2017 року о 18.00 год. стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, а саме внаслідок падіння він був затиснутим між шпенделями та помер через отримані травми (а.с. 40-43).

Звертаючись з позовом до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 посилалась на те, що вона проживала з загиблим однією сім'єю та перебувала на його утриманні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивача.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Аналогічне правило закріплено і частиною 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У свою чергу Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (пп. «г» п. 20) звернув увагу, що непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування.

Крім того, у пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

З аналізу вказаних вище правовим норм вбачається, що однією із умов для отримання пенсій та допомоги в разі втрати годувальника є перебування непрацездатного члена сім'ї на утриманні померлого, тобто дохід такої особи не забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений діючим законодавством, і така особа потребує матеріальної допомоги.

Згідно ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Факт перебування фізичної особи на утриманні померлого має значення для призначення допомоги, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування, навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім'ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Основне значення допомоги слід з'ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Законом України «Про державний бюджет на 2010 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає: з 01 січня 2010 року - 695 грн., з 01 квітня 2010 року - 706 грн., з 01 липня 2010 року - 709 грн., з 01 жовтня 2010 року - 723 грн., та з 01 грудня 2010 року - 734 грн.

Із довідки управління Пенсійного Фонду України вбачається, що розмір пенсії, яку отримувала ОСОБА_2 з січня 2010 року становив 1063,52 грн., який збільшувався, та в грудні 2010 року становив - 1072,76 грн.

Законом України «Про державний бюджет на 2011 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає: з 1 січня 2011 року - 750 грн., з 1 квітня 2011 року - 764 грн., з 1 жовтня 2011 року - 784 грн., з 1 грудня 2011 року - 800 грн.

Із довідки управління Пенсійного Фонду України вбачається, що розмір пенсії, яку отримувала ОСОБА_2 з січня 2011 року становив 1081,67 грн., який збільшувався, та в грудні 2011 року становив - 1121,34 грн.

Законом України «Про державний бюджет на 2012 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає: з 1 січня 2012 року - 822 грн., з 1 квітня 2012 року - 838 грн., з 1 жовтня 2012 року - 856 грн., з 1 грудня 2012 року - 884 грн.

Із довідки управління Пенсійного Фонду України вбачається, розмір пенсії, яку отримувала ОСОБА_2 з січня 2012 року становить 1167,08 грн., який збільшувався, та в грудні 2012 року становив 1353,29 грн.

Законом України «Про державний бюджет на 2013 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає: з 1 січня 2013 року - 894 грн., з 1 грудня 2013 року - 949 грн.

Із довідки управління Пенсійного Фонду України вбачається, розмір пенсії, яку отримувала ОСОБА_2 з січня 2013 року становить 1357,29 грн., який збільшувався, та в грудні 2013 року становив 1379,29 грн.

Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає: з 1 січня 2014 року - 949 грн., з 01 липня 2014 року - 974 грн., з 1 жовтня 2014 року - 1014 грн.

Із довідки управління Пенсійного Фонду України вбачається, розмір пенсії, яку отримувала ОСОБА_2 з січня 2014 року становить 1379,29 грн., який збільшувався, та в грудні 2014 року становив 1558,65 грн.

Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає: з 1 січня 2016 року - 1074 грн., з 01 травня 2016 року - 1130 грн., з грудня 2016 року - 1208 грн.

Із довідки управління Пенсійного Фонду України вбачається, розмір пенсії, яку отримувала ОСОБА_2 з січня 2016 року становить 1558,65 грн., який збільшувався, та в грудні 2016 року становив 1653,25 грн.

Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року складає 1247 гривень, на час подання заяви (вересень 2017 року) 1312 гривень.

Згідно довідки управління Пенсійного Фонду України розмір пенсії, яку отримувала ОСОБА_2 на момент смерті сина ОСОБА_5 становила 1653 грн. 25 коп. (березень 2017 року), що перевищує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму.

Таким чином, позивач по справі, протягом 2010 -2016 років була забезпечена прожитковим мінімумом, що свідчить про те, що вона не знаходилась на утриманні сина ОСОБА_5 та про те, що його доходи були єдиним джерелом до існування заявниці.

Згідно ст. 13, 76, 77 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

На думку колегії суддів, позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, а факт сумісного проживання позивача з ОСОБА_5 не є беззаперечним доказом того, що позивач перебувала на утриманні загиблого ОСОБА_5 та отримувала від нього матеріальну допомогу, що мала постійний характер.

Ведення спільного господарства, на які посилається ОСОБА_5, як на підтвердження своїх вимог, не свідчить, що доходи ОСОБА_5 були основним джерелом засобів до існування заявниці, враховуючи отримання нею пенсії.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 22 червня 2017 року позивачу призначено одноразову допомогу в разі смерті потерпілого його сім'ї в розмірі 160000 грн., та постановою від 18 вересня 2017 року прийняття рішення на користь ОСОБА_2 про призначення суми щомісячної страхової виплати особи, яка має на це право в разі смерті потерпілого в розмірі 2540,14 грн. безстроково, починаючи з 16.03.2017 року.

За змістом статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Отже, особа, яка перебувала на утриманні потерпілого, у разі його смерті має право на виплату одноразової допомоги. Факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для призначення одноразової допомоги, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім'ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Основне значення допомоги слід з'ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем доведено факт проживання однією сім'єю та перебування її на утриманні померлого сина, оскільки його заробітна плата не була основним джерелом засобів до її існування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, вказані обставини справи та вимоги закону не врахував та помилково дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, Криворізького південного ОУ Пенсійного фонду України по Металургійному району про встановлення факту перебування на утриманні - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: