Справа № 143/1503/18
УХВАЛА

Іменем України

07.11.2018 року м. Погребище

Суддя Погребищенського районного суду Вінницької області Марченко Л.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,-

Встановив:

01 листопада 2018 року до Погребищенського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. 05 листопада 2018 року вказана справа передана судді Марченко Л.В.

Разом з позовною заявою, позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовано тим, що вона у власних інтересах та в інтересах малолітньої дитини звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить суд стягнути з відповідача -держави Російська Федерація на користь:

ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди 1 921 200, 00 (один мільйон дев'ятсот двадцять одна тисяча двісті) гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60 000, 00 (шістдесят тисяч) Євро.

ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди 1 921 200, 00 (один мільйон дев'ятсот двадцять одна тисяча двісті) гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60 000, 00 (шістдесят тисяч) Євро.

Позов умотивовано тим, що 09.02.2015 при виконанні обов'язку військової служби у районі міста Дебальцеве Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України загинув чоловік ОСОБА_1 та батько малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказує, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області було порушено невід'ємне право на життя ОСОБА_3.

Зазначає, що внаслідок втрати чоловіка та батька малолітньої дитини, а також, враховуючи особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, вона відчуває безперервні, невгамовні душевні біль та страждання, вона втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування, її дитина стала напруженою та замкнутою, дуже важко переживає втрату батька, сильно сумує за ним.

Вказує, що загальновідомим є той факт, що 24.12.2013 року Україна, представлена Міністром фінансів України, який діяв у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, уклала трастовий договір з компанією «The Law Debenture Corporation p.l.c.», що в свою чергу, є довірчим власником перед держателем зобов'язань, що представлений одноособово Міністерством фінансів Російської Федерації. За цим договором Україна отримала 3 000 000 000 доларів США (три мільярда доларів США) з 5-відсотковим зобов'язанням та видала Міністерству фінансів Російської Федерації зобов'язання на вказану суму, строк виконання якого закінчувався 20.12.2015 року.

Зазначає, 16.12.2015 року Міжнародний валютний фонд (МБФ) розповсюдив офіційний прес-реліз, відповідно до якого виконавча рада МВФ ухвалила рішення стосовно статусу єврооблігацій України, держателем яких є Російська Федерація.

Вказує, що згідно офіційного прес-релізу МВФ, держателем вимоги, пов'язаної із єврооблігаціями на суму в 3 000 000 000 доларів США є Фонд національного добробуту Російської Федерації (ФНБ РФ). Згідно згаданого прес-релізу, облігація на суму в 3 000 000 000 доларів США була придбана ФНБ РФ на підставі рішення Уряду Російської Федерації з метою надання допомоги Україні.

Зазначає, що держателем єврооблігацій є не компанія «The Law Debenture Corporation p.l.c.», а саме Фонд національного добробуту Російської Федерації.

Вказує, що державою Україною станом на 20.12.2015 не погашено основну суму та належні відсотки по відношенню до вищезазначеного зобов'язання 16.02.2016 Міністерство фінансів Російської Федерації, як держатель зобов'язання, через довірчого власника звернулося до Високого Суду Правосуддя Відділення ОСОБА_4, м. Лондон, з позовом про повернення основної його суми та нарахованих відсотків. Внаслідок вказаного державного запозичення Російська Федерація вимагає від України повернення боргу в розмірі 3 000 000 000 доларів США та нарахованих відсотків.

Вказує, що права вимоги за трастовим договором, укладеним 24.12.013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Corporation p.l.c.» є майном, на яке можна звернути стягнення.

Зазначає, що Законом України «Про особливості здійснення правочинів з державним, гарантованим державою боргом та місцевим боргом» від 19.05.2015 № 436-VIII визначено, що Україною обраний спосіб забезпечення економічної безпеки держави та захисту суспільних інтересів та інтересів держави у зв'язку з погашенням та обслуговуванням державного, гарантованого державою боргу та місцевого боргу, у виді тимчасового зупинення здійснення платежів за державними зовнішніми запозиченнями. Цим законом, як і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2015 року № 1312-р, охоплюється також і борг держави Україна перед державою Російська Федерація, який виник на підставі вищезгаданого трастового договору від 24 грудня 2013 року.

Вважає, що на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Corporation p.l.c.» у розмірі 3 842 400, 00 гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 120 000, 00 Євро необхідно накласти арешт, оскільки за рахунок цього майна відповідача може бути виконане рішення за її позовом у разі його задоволення.

Вказує, що у Високому Суді Відділення ОСОБА_4, м. Лондон розглядається питання про повернення державою Україною державі Російській Федерації коштів, а тому, крім вказаного арешту, необхідно також додатково забезпечити цей позов іншим видом забезпечення, оскільки рішення Високого суду про таке повернення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у разі задоволення даного позову.

Тому позивач вважає, що необхідно також зупинити здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Corporation p.l.c.» у розмірі 3 842 400, 00 гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 120 000, 00 Євро із встановленням відповідної заборони компетентним органам публічної влади та їх посадовим і службовим особам.

Вказує, що фактом, що свідчить про можливе утруднення або неможливості виконання рішення по справі може слугувати також внесення 04.12 2015 року поправок Державною Думою Російської Федерації до Федерального конституційного закону «Про Конституційний суд Російської Федерації» від 21.07.1994 року № 1-ФКЗ, відповідно до яких Конституційному суду Російської Федерації надано право визначати, виконувати чинні вердикти міждержавних органів щодо захисту прав і свобод людини, і насамперед ЄСПЛ, винесених за скаргою проти Російської Федерації, що додатково свідчить про необхідність застосування заходів забезпечення позову.

Вважає, що зупинення здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Corporation p.l.c.» у розмірі 3 842 400, 00 гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 120 000, 00 Євро, є тим видом забезпечення позову, який може бути застосований судом як додатковий найефективніший вид забезпечення позову. Крім цього, такий вид забезпечення позову буде тотожним з раніше визначеним законодавцем видом обслуговування гарантованого державного боргу України.

Вказує, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 16. 08.2018 по справі №143/785/18 було встановлено факт загибелі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, як пов'язаний з виконанням обов'язків військової служби 09.02.2015 року в районі міста Дебальцеве Донецької області, Україна, наслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Зазначає, що через смерть її чоловіка та батька її малолітньої дитини вона втратила сенс життя та віру в майбутнє, вона постійно страждає від втрати рідної людини, що не дає їй можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний соціальний спосіб життя, оскільки, вона постійно знаходиться у стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями, її дитина стала напруженою та замкнутою, дуже важко переживає втрату батька.

Вважає, що забезпечення позову має бути застосовано судом в межах її позовних вимог на повну суму заявленого відшкодування в розмірі 3 842 400, 00 гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 120 000, 00 Євро.

Просить суд:

- накласти арешт на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Corporation p.l.c.» у розмірі 3 842 400, 00 гривень (три мільйона вісімсот сорок дві тисячі чотириста) гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 120 000, 00 (сто двадцять тисяч) Євро та заборонити будь-яким суб'єктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані на будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб'єктам права (зокрема, але не виключно, державам та іншим суб'єктам публічного права, фізичним особам, юридичними особам);

- зупинити здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Corporation p.l.c.» у розмірі 3 842 400, 00 гривень (три мільйона вісімсот сорок дві тисячі чотириста) гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 120 000, 00 (сто двадцять тисяч) Євро;

- заборонити Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України, іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов'язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 3 842 400, 00 гривень (три мільйона вісімсот сорок дві тисячі чотириста) гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 120 000, 00 (сто двадцять тисяч) Євро.

Вивчивши заяву позивача про забезпечення позову, позов та додані матеріали , суд вважає, що заява підлягає відмові у задоволенні виходячи з такого.

Відповідно до вимог, викладених в ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України, передбачено, що позов може забезпечуватися:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як розяснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному статтею ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Отже, вжиття передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову є правом, а не обовязком суду. Умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог; забезпечення позову повинні застосовуватись лише в разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб; такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.

Виходячи з предмету позову,вказаних у заяві позивача видів забезпечення позову та підстав в обґрунтування необхідності забезпечення позову,суд вважає,що заявлені види забезпечення позову є такими, що виходять за межі позовних вимог та не стосуються предмету позову; зачіпають договірні правовідносини двох держав, як сторін в особі їх органів державної влади і місцевого самоврядування з фінансових питань, які виникли у звязку з зовнішнім запозиченням України перед Російською Федерацією за трастовим договором,укладеним 24.12.2013; вказані договірні правовідносини держав не мають жодного правовідношення до заявлених позовних вимог позивачем; заявлені види забезпечення позову за своєю суттю є очевидним втручанням в дискреційні повноваження Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Національного банку України, Державного казначейства України.

Виходячи з вище викладеного , а також з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог позивача ОСОБА_1 щодо забезпечення позову суд дійшов висновку що заява позивача є необґрунтованою, тому у її задоволені слід відмовити.

Крім того, суд вважає, що позивачем не надано жодного доказу на те, що на даний час існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову по даній справі.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК, суд -

Ухвалив:

У задоволені заяви позивача ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня отримання її копії, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області.

Суддя