КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/1922/2018 Головуючий у 1-й інстанції: Ул'яновська О.В.
759/8363/18-ц Доповідач-Чобіток А.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-

у с т а н о в и в:

У травні 2018 рокупозивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просивстягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.11.2009 року врозмірі 19054 грн.35 коп. та судові витрати по справі в розмірі 1762 грн. 00 коп.. Зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.11.2009 року позивач надав відповідачу кредит у розмірі 29000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав у повному обсязі, усвою чергу відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання та станом на 30.04.2018 рокумає заборгованість.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 01 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, який у червні 2018 року змінив назву з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що відповідно до укладеного договору N б/н від 04.11.2009 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 29000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, за якими Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з &q?ду;Умовами та правилами банківських послуг&q?ам; та &q?ав;Тарифами Банку&q? п;, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором у Відповідача станом на 2018 року має заборгованість - 19054.35 грн., яка складається з наступного:

- 1379,45 грн. - заборгованість за кредитом;

- 12875,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3654,39 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 250,00 грн. - штраф (фіксована частина);

-895,45 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути.

Крім того, при оформленні заяви на отримання кредиту, що була підписана Відповідачем, зазначено і з чим погодився відповідач, що заява разом з Пам'яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: у заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою і Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі, укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить.

При укладенні договору з відповідачем 04.11.2009 року була погоджена та підписана Довідка умови кредитування з використанням кредитки Універсальна 55 днів пільгового періоду, у якій зазначено тип картки MasterCardMass, тип кредитної лінії - поновлювальна, базова відсоткова ставка за користування кредитними коштами - 2,5 % на місяць, розмір щомісячного платежу - 7% від заборгованості, строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа наступного за звітним, відповідальність (нарахування пені та штрафу) за порушення зобов'язань за договором. Таким чином, сторонами були погоджені всі істотні умови кредитного договору, відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, про що поставив свій підпис в анкеті-заяві та Довідці про умови користування.

Таким чином, Відповідач приєднався до запропонованої Банком пропозиції.

Відсутність підпису боржника умовах та правилах не свідчить про те, що договір не був укладений, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

У даному випадку Відповідач, підписуючи заяву від 04.11.2009 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Відповідно до укладеного кредитного договору Відповідачу відкрито картковий рахунок, видано картку НОМЕР_1, встановлено кредитний ліміт на картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.

Доказом користування кредитними коштами є Виписка по рахунку. У вказаній виписці відображено всі операції із використанням кредитних коштів, зняття грошових коштів, а також, розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов'язання. Відповідно до Виписки, Відповідач не лише знімав грошові кошти, але частково сплачував заборгованість. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

АТ КБ „ПРИВАТБАНК" додав до позовної заяви саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, які діяли на момент укладення договору, та з якими було ознайомлено відповідача.

Також уважає, що посилання суду на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-від 11 березня 2015 року в даному випадку є неправильним, оскільки у вказаній справі відповідач заперечував проти пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка"(стандарт), яким був установлений збільшений строк позовної давності та посилався на те, що зміст пункту, зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності. У даній справі будь-яких заперечень відповідача проти позову, строку позовної давності та змісту договору немає.

Отже, враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин та

передбачений розмір відсотків за користування позикою та відповідальність за порушення зобов&q? ;язань, суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог банку та відсутність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами, та неустойкою.

Вказує, що судом першої інстанції документи належним чином не досліджені, а тому у суду не було законних підстав для відмови у задоволенні вимог банку з одних лише міркувань та припущень.

З матеріалів справи не вбачається, а Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги Банку є законними і підлягають задоволенню у повному обсязі.

До апеляційної скарги позивачем додано Виписку по картковому рахунку за період з 04.11.2009 по 30.04.2018 роки, Довідку про умови кредитування, розмір ліміту та наявність картки, фото відповідача з карткою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, зазначаючи про те, що Позивачем, не було надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів, що в сукупності із Заявою та Пам'яткою клієнта, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. У своєму рішенні суд першої інстанції підставно врахував правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015 року

Отже, суд першої інстанції з'ясувавши всі обставини справи дійшов до правильного висновку, зазначаючи про те, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують оформлення та укладання між сторонами кредитного договору, погодження його істотних умов, підписання Умов та правил надання банківських послуг та відповідно наявності заборгованості за даним договором.

Крім того, суд першої інстанції правильно застосував практику Верховного суду України щодо строків позовної давності в даній справі, зазначаючи про те, що правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі №6-16цс15, безпосередньо пов'язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, однак остання підлягає застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору. Аналогічна позиція була висловлена Верховного Суду України у постановах від 10.06.2015 у справі № 6-698цс15, від 01.07.2015 у справі №6-757цс15.

Крім того, у правовій позиції, викладеній ВСУ по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що «Суди апеляційної та касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції, яка передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися». Тобто ВСУ у своєму правовому висновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору.

Позивач, звертаючись до суду апеляційної інстанції надав разом з апеляційною скаргою такі докази як: виписка по картковому рахунку; довідка про умови кредитування, розмір ліміту та наявність картки, а також фото відповідача з карткою, при цьому вказані докази не були подані ним до суду першої інстанції.

При розгляді даної справи судом першої інстанції встановлено, що 04.11.2009 рокуОСОБА_2 складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої позичальник виявив бажання оформити депозитну картку, в пункті «Бажаний кредитний ліміт на платіжну картку Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду не значиться (а.с. 7).

Згідно з інформацією, викладеною у вказаній заяві, останній підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» «Правилами користування платіжною карткою», а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, Пам'ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб у сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Не надано доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 19054 грн. 35 коп., враховуючи що згідно анкети-заяви, в пункті «Бажаний кредитний ліміт на платіжну картку Кредитка «Універсальна» не значиться, а відповідно до позовної заяви позивачем зазначено про отримання відповідачем кредиту у розмірі 29000 грн 00 коп..

Також, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити,який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником, а додана до матеріалів справи довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останнього з вказаними Тарифами та Прикладами використання кредитних коштів на кредитці, та не містить підпису відповідача.

Ухвалюючи рішення у даній справі суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, який висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

А також на правову позицію Верховного Суду України в справі № 6-240цс14, згідно з якою, якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі вказані умови не є складовою частино. Укладеного між ним та банком договору.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, суд апеляційної інстанції уважає таке рішення суду законним та обґрунтованим, відповідним встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, висновків якого аргументи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

04.11.2009 року ОСОБА_2 звернувся до позивача з Заявою , якою виявив бажання оформити на своє ім'я платіжну картку кредитку «55 днів пільгового періоду», підписом у якій підтвердив, що ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді та надав згоду на те, що вказана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.п.1.1. Умов та правил надання банківських послуг (додані позивачем до позову), дані Умови, визначають умови, на яких ПРИВАТБАНК пропонує клієнтам платіжні картки, а також інші банківські послуги, зазначені в Заяві та Пам'ятці Клієнта. Належним чином заповнена Заява підписується Клієнтом і, таким чином Клієнт надає свою згоду, що Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складють укладений Договір про надання банківських послуг.

Указаними Умовами визначено його «Терміни та поняття» , згідно з якими «Договір про надання банківських послуг» - це форма договору, яка укладається між Банком та Держателем платіжної карти. Договір складається з : Заяви; Пам'ятки клієнта;Умов та правил надання банківських послуг; Тарифів.»

П.п. 3.1., 3.2. пункту 3 зазначених умов передбачено, що для надання послуг Банк відкриває Клієнту Картрахунки, видає Клієнту Картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та Пам»ятці клієнта, підписанням яких Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата відкриття рахунку, яка зазначена в розділі «Відмітки Банку» Заяви. Після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну карту. Клієнт надає свою згоду про те, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню Банка і Клієнт надає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

З наведеного вбачається, що Договір про надання банківських послуг повинен складатись з : Заяви; Пам'ятки клієнта;Умов та правил надання банківських послуг; Тарифів.

Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Звернувшись з даним позовом до суду першої інстанції та посилаючись на обставини зазначені вище, до позову ПАТ КБ «ПриватБанк» додав Заяву , підписану відповідачем 04.11.2009 року та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку.

Однак договір № б/н від 04.11.2009 року, який знаходиться в матеріалах справи та яким позивач обґрунтовує позовні вимоги до ОСОБА_2, не відповідає, визначеній Умовами і правилами надання банківських послуг формі, оскільки має лише його дві складові - Заяву та Умови і правила надання банківських послуг, Пам'ятку клієнта з підписом відповідача та Тарифи, матеріали справи не містять.

Як убачається із Заяви від 04.11.2009 року, то ОСОБА_2 виявив бажання оформити на своє ім'я кредит під назвою «55 днів пільгового періоду» з зазначенням бажаного кредитного ліміту «0,00» з базовою процентною ставкою по кредиту 5 % у місяць на залишок заборгованості.

При цьому, надані позивачем Умови не містять посилань на особу ОСОБА_2, а сам текст Умов доданий позивачем до позову не датований та не має посилань на номер розпорядчого акту, яким вони були затверджені правлінням, а тому встановити з якими саме Умовами було ознайомлено відповідача неможливо, враховуючи і ту обставину, що події мали місце у 2009 році.

Крім того, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено прийняття ним рішення щодо задоволення Заяви ОСОБА_2 про надання кредиту, оскільки графа Заяви «Відмітки банку», всупереч п.п.3.2. пункту 3 Умов і правил надання банківських послуг, не містить посилань на посаду та особу, яка перевіряє повноту оформлених документів та дозволяє їх приймання на зберігання на позабалансовий облік та підпису особи, яка дозволяє приймання документів.

Тобто, договір № б/н від 04.11.2009 року, який знаходиться у матеріалах справи та яким позивач обґрунтовує позовні вимоги до ОСОБА_2, не відповідає, визначеній Умовами і правилами надання банківських послуг формі, оскільки має лише дві його складові - Заяву та Умови і правила надання банківських послуг, Пам'ятку клієнта та Тарифи, які відповідно до Умов є частиною Договору, позивачем не надано. При цьому Заява відповідача неналежним чином оформлена з боку банку, оскільки графа Заяви «Відмітки банку», всупереч п.п.3.2. пункту 3 Умов і правил надання банківських послуг, не містить посилань на посаду та особу, яка перевіряє повноту оформлених документів та дозволяє їх приймання на зберігання на позабалансовий облік та підпису особи, яка дозволяє приймання документів.

Також слід зауважити, що вимога позивача про стягнення кредиту зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, суперечить базовій процентній ставці за кредитом зазначеній у самій Заяві, яка визначена 5 % на місяць на залишок заборгованості.

Частиною 2 статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він уважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Отже суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правові підстави вважати, що між сторонами в даній справі був укладений Договір про надання банківських послуг за наданими позивачем доказами, відсутні, оскільки позивачем не доведено, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що звернувшись з даним позовом до суду, позивачем на підтвердження заявлених ним вимог, додано Заяву, підписану відповідачем 04.11.2009 року та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку.

Отже, суд першої інстанції розглядав дану справу на підставі лише двох указаних документів.

До апеляційної скарги позивачем додано виписку по картковому рахунку; довідкупро умови кредитування, розмір ліміту та наявність картки, а також фото відповідача з карткою.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Позивач, надавши суду апеляційної інстанції вищевказані докази не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції та причин неподання не вказав, унаслідок чого вказані докази не можуть бути предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у справі №6-16цс15, оскільки вона стосується спору щодо права сторін збільшити строк позовної давності, на увагу не заслуговують, так як указана позиція чітко вказує, на те, що Умови, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною, укладеного між сторонами кредитного договору, що і було враховано судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв&quфа;язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.367, 374, 381-384, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Солом»янського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук