Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 752/19657/16-ц

провадження № 61-9589св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

треті особи: Безуглівська сільська рада Згурівського району Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапчук Неля Вікторівна,

особа, яка звернулась із касаційною скаргою, - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду

м. Києва від 09 лютого 2017 року у складі судді Мирошниченко О. В. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2018 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Іванченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_3, у якому просила визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_3, посвідчений 16 жовтня 2015 року Безуглівською сільською радою Згурівського району Київської області та зареєстрований у спадковому реєстрі 22 червня 2016 року філією м. Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» за № 59137421.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Позивач

у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини.

У серпні 2016 року її було викликано до слідчого відділу Шевченківського управління поліції головного управління національної поліції України в

м. Києві (далі - СВ Шевченківського УП ГУНП України в м. Києві) для надання пояснень як свідка у кримінальному провадженні, відкритому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 358 КК України (підроблення заповіту). У зв'язку із цим їй стало відомо про існування заповіту від 16 жовтня 2015 року, посвідченого Безуглівською сільською радою Згурівського району Київської області та зареєстрованого у спадковому реєстрі 22 червня 2016 року філією м. Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» за № 59137421. Цим заповітом ОСОБА_6 заповів усе своє майно не відомій позивачу особі ОСОБА_3, яка є відповідачем у справі.

На момент звернення до суду із позовом, слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП України в м. Києві призначено почеркознавчу експертизу підпису, який поставлений на заповіті від імені заповідача.

ОСОБА_1 вважає, що даний заповіт її батько, ОСОБА_6, не підписував, а отже, правочин не відповідає його волі, у зв'язку з чим просить суд визнати його недійсним.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_6 на ім'я

ОСОБА_3, посвідчений 16 жовтня 2015 року Безуглівською сільською радою Згурівського району Київської області та зареєстрований у спадковому реєстрі 22 червня 2016 року філією м. Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» за № 59137421.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорюваний заповіт не відповідає вимогам закону, відсутнє вільне волевиявлення заповідача, що підтверджується, зокрема, експертним висновком, відповідно до якого підпис у даному заповіті виконано не громадянином ОСОБА_6, а іншою особою.

ОСОБА_5, який є спадкоємцем відповідача, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, оскаржив рішення місцевого суду в апеляційному порядку.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, надав обґрунтовану оцінку всім наявним у справі доказам, висновок суду про задоволення позову є вірним, оскільки оспорюваний заповіт не відповідає вимогам закону, а волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Апеляційний суд дійшов висновку, що доводи ОСОБА_5 про невідповідність висновку експерта вимогам законодавства під час апеляційного перегляду справи не знайшли свого підтвердження, а тому до уваги судом взяті не були.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року, ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд необґрунтовано відхилив клопотання відповідача про допит свідків та проведення експертизи, чим порушили принцип змагальності та рівноправності сторін.

Заявник указує, що апеляційний суд не навів мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу апеляційної скарги та, зокрема, залишив поза увагою його доводи щодо наявності підстав вважати експертний висновок

у кримінальному провадженні необґрунтованим та необ'єктивним.

Касаційна скарга також містить посилання на ту обставину, що місцевий суд оскаржуване рішення прийняв з порушенням правил територіальної юрисдикції, а тому воно підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила про те, що

в касаційній скарзі не наведено підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які є законними та обґрунтованими і такими, що ухвалені відповідно до дійсних обставин справи, що підтверджені належним чином дослідженими доказами. У зв'язку із цим просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

На спростування доводу касаційної скарги щодо порушення судом правил територіальної підсудності, до відзиву додається копія ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Безуглівська сільська рада Згурівського району Київської області, про визнання недійсним заповіту

у зв'язку з непідсудністю її цьому суду.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скаргаОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, який

є батьком позивача ОСОБА_1

У процесі оформлення спадкових прав на майно позивачу стало відомо, що 16 жовтня 2015 року було складено та посвідчено секретарем Безуглівської сільської ради Згурівського району Київської області ОСОБА_7 заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті ОСОБА_6 заповів усе своє майно відповідачу у справі ОСОБА_3 (т. I, а.с.139).

Як на підставу позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що вказаний заповіт її батько не підписував. За фактом підроблення підпису на даному заповіті

СВ Шевченківського УП ГУНП України в м. Києві зареєстровано кримінальне провадження, в якому призначено та проведено почеркознавчу експертизу, висновком якої встановлено, що підпис в оспорюваному заповіті виконано не померлим, а іншою особою.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, яка розглядається, предметом спору є встановлення факту волевиявлення заповідача при складенні оспорюваного заповіту. Позивач оспорює дійсність підпису заповідача на оспорюваному правочині.

Установлено, що відповідно до висновку експерта ОСОБА_8

від 09 грудня 2016 року за результатами почеркознавчої експертизи, проведеної в кримінальному провадженні, підпис на заповіті, посвідченому Безуглівською сільською радою Згурівського району Київської області

16 жовтня 2015 року в графі «Підпис» «ОСОБА_6» виконано не громадянином ОСОБА_6, а іншою особою.

ОСОБА_5 із вказаним висновком експерта не погодився та звернувся до апеляційного суду із клопотанням про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи, посилаючись на те, що він не довіряє експерту ОСОБА_9 і слідчий, в провадженні якого перебуває кримінальна справа, викликає у нього сумніви.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2018 року клопотання ОСОБА_5 про призначення судово-почеркознавчої експертизи залишено без задоволення.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судовий експерт ОСОБА_8 був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених обов'язків за статтями 384, 385 КК України. Суд апеляційної інстанції зазначив, що експертиза проведена у кримінальному провадженні, відповідає вимогам Закону України «Про експертизу». Сумнів у діях слідчого при призначенні експертизи не може бути підставою для призначення у даній справі судово-почеркознавчої експертизи.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За змістом положень статті 103 ЦПК України експертиза у справі призначається судом за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Як роз'яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних

і цивільних справах», проведення експертизи в суді повинно здійснюватися з додержанням правил, передбачених положеннями ЦПК України. При цьому суд виконує такі дії: з'ясовує обставини, що мають значення для дачі експертного висновку; пропонує учасникам судового розгляду письмово подати питання, які вони бажають порушити перед експертами; оголошує ці питання, а також питання, запропоновані судом; заслуховує думки учасників судового розгляду з приводу поданих питань; у нарадчій кімнаті обмірковує всі питання, виключає ті з них, що виходять за межі компетенції експерта або не стосуються предмета доказування, формулює питання, які він порушує перед експертом з власної ініціативи, остаточно визначає коло питань, що виносяться на вирішення експертизи, і виносить ухвалу (постанову) про її призначення; оголошує в судовому засіданні ухвалу (постанову) про призначення експертизи і вручає її експертові тощо.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що покладений в основу рішення висновок експерта від 09 грудня 2016 року є належним та допустимим доказом у розумінні статей 77, 78 ЦПК України.

Проте апеляційний суд не врахував, що дана експертиза проведена у кримінальному провадженні, наявна в матеріалах справи її копія належним чином не завірена, обставини, що мають значення для надання експертного висновку в межах даної цивільної справи, апеляційним судом не з'ясовувались.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення пункту 4 частини п'ятої статті 12, статті 103 ЦПК України формально розглянув клопотання

ОСОБА_5 про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи, оскільки це суперечить принципам змагальності та рівноправності сторін, спрямованим на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2018 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик