Справа № 349/2022/17
Провадження № 22-ц/779/540/2018
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,

секретарів Мельник О.В.,

з участю сторін та представника відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду від 09 лютого 2018 року під головуванням судді Могили Р.Г. у м. Рогатині,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 18 листопада 2017 року з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин злочину, який було зареєстровано у районному відділі поліції, на місце події (один із ставів) у с. Гоноратівка Рогатинського району приїхала слідча група із начальником слідчого відділення Романківим І.М., який проводив огляд місця події. Коли на місце події прийшов ОСОБА_2, який знаходився в стані алкогольного сп'яніння, останній в адресу позивача став висловлювати непристойні слова. На зауваження своїх товаришів та слідчого не реагував. При цьому дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в цей час говорила «що він не вірить в Бога», що він заявляв, «що його різали та топили».

Неправомірними діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 принизили його честь, гідність та ділову репутацію, поширили недостовірну інформацію, а також завдали моральних страждань, що виразилися у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні душевної рівноваги, порушенні сну, спокою, нервових збудженнях, неспокої.

Просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_2 10 000 грн, а з ОСОБА_3 1 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Рогатинського районного суду від 09 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані з явкою до суду в розмірі 115,32 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України - 640,00 грн судового збору .

ОСОБА_1 на дане рішення подав апеляційну скаргу, в якій зазначає та вважає, що рішення у частині у задоволенні решти його позовних вимог не відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

У скарзі вказує, що розмір морального відшкодування, встановлений судом, вважає необґрунтовано заниженим, оскільки суд невірно надав оцінку дійсним його моральним втратам та поза увагою суду залишилися обставини, які впливають на ступінь його моральних страждань і відповідно на розмір грошового відшкодування.

Судом не взято до уваги той факт, що образа честі та гідності апелянта були наслідком хуліганських дій відповідача ОСОБА_2, що повністю знайшло своє об'єктивне підтвердження в ході розгляду справи щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Не враховано, що нецензурна лексика, нецензурні висловлювання, обзивання та поширення недостовірної інформації відповідачем ОСОБА_2 відносно апелянта носили умисний характер та були довготривалими. Не взято до уваги свідчення брата апелянта ОСОБА_1 та додатково взяті до уваги свідчення матері апелянта ОСОБА_5, які власне посилаючись на ту обставину, що апелянт не має власного житла, мали можливість спостерігати за немайновими втратами та конкретно пояснили в чому це виразилося.

Призначення судом першої інстанції 500 гривень за публічне, систематичне обзивання його нецензурними словами та поширенням неправдивих відомостей відповідачем ОСОБА_2 перед рідною матір'ю та рідним братом, поліцією, односельчанами, є неприйнятним для нього, оскільки призначена судом сума відшкодування в розмірі 500 гривень є заниженою та не відповідає глибині, суті, характеру понесених ним моральних страждань.

Суд першої інстанції поза увагою при вирішенні питання визначення розміру морального відшкодування залишив той факт, що з моменту встановлення таких фактів постановою від 16.01.2018 р. про накладення адміністративного стягнення за ст.173 КУпАП, відповідач ОСОБА_2 не вживав жодних заходів щодо спростування поширеної недостовірної інформації яка ображає його честь та гідність.

Суд першої інстанції, встановивши факт порушення його майнового права, не зобов'язав особу відповідача ОСОБА_2 спростувати поширену недостовірну інформацію. Через грубі процесуальні помилки судом, його право не було захищене.

Апелянт також не погоджується з визначеним судом розміром оцінки судових витрат в частині відмови присудження на його користь добових, рішення в цій частині вважаю незаконним, оскільки обов'язковою складовою щодо присудження добових є не «відрядження» а факт який підтверджує проживання сторони та переїзд до іншого населеного пункту, тобто до суду. Апелянт вважає, що він не повинен нести з власного рахунку добові витрати, витрати на харчування, компенсація яких передбачена законодавцем у випадку задоволення позову, оскільки винуватцем протиправних дій є відповідачі. Тому вважає, що суд дійшов до помилкового висновку про відмову в компенсації добових.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким:

- визнати поширені ОСОБА_2 відомості, що ОСОБА_1 «дурний», «дурка», «слід лікувати у дурці», «педик», «нетрадиційної орієнтації», означення конкретних матюків такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію;

- визнати поширені ОСОБА_3 відомості, що мовляв ОСОБА_1 «не вірить в Бога», що «його топили та різали» такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію;

- зобов'язати відповідачів припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та ділової репутації відносно апелянта;

- зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн моральної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 000 грн моральної шкоди.

Відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому зазначають, що подана апелянтом скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду першої інстанції, є безпідставними та необґрунтованими. Рішення ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень. Судом вірно застосовано норми процесуального і матеріального права. В повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представника відповідачів, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1, 6 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2018 року, яка набрала законної сили 27 січня 2018 року встановлено, що 18 листопада 2017 року приблизно о 15 год. ОСОБА_2 в с.Гоноратівка Рогатинського району Івано-Франківської області на території біля сільського ставка вчинив дрібне хуліганство. Перебуваючи в стані сп'яніння в присутності односельчан висловлювався нецензурними словами в сторону ОСОБА_1, чим своїми діями порушував громадський порядок та спокій громадян ( а.с.81-82).

Відповідач ОСОБА_2 в судах першої та апеляційної інстанцій визнав, що на ставку в присутності кількох односельчан та працівників поліції вживав непристойні висловлювання в сторону ОСОБА_1, однак такі його дії спровокував сам позивач, який плював на нього у присутності сторонніх людей, а в інший день 12 листопада 2017 року на ставку обзивав його та інших односельчан нецензурними словами.

Дані обставини в суді ствердили свідки та ОСОБА_3, яка є дружиною ОСОБА_2

Судом першої інстанції досліджено відеозапис, наданий ОСОБА_1 як доказ суду і на який позивач посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з якого встановлено, що ОСОБА_2 висловлювався нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_1 Сторони не заперечили що дана подія мала місце саме 18 листопада 2017 року.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 вчинив дії, якими наніс позивачу образу, яка полягала у формі непристойних висловлювань, які принижують його честь та гідність. Характер поширеної ОСОБА_2 інформації, обставини, за яких вона була розповсюджена, свідчать про наявність реального порушення особистих немайнових прав ОСОБА_1

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно із ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Це право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно із ч.1 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснити своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що відмова судом першої інстанції у задоволенні позовної вимоги до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації є передчасною, оскільки не ґрунтується на даних, що містяться в матеріалах справи та досліджених доказах.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що поширені ОСОБА_2 у присутності інших осіб на ставі у с. Гоноратівка Рогатинського району 18 листопада 2017 року відомості про те, що ОСОБА_1 «дурний», «дурка», «слід лікувати у дурці», «педик», «нетрадиційної орієнтації» та нецензурна лексика у його адрес є такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення.

При цьому суд зазначає, що зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що ним не визначено способу спростування недостовірної інформації.

Зокрема, судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначено, що суд не може зобов'язувати відповідача ОСОБА_2 вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено нормами статтей 16, 277 ЦК України. З такими доводами погоджується і апеляційний суд.

В засіданні апеляційного суду та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на необхідність зазначення судом у резолютивній частині рішення способу захисту порушеного немайнового права, не зазначаючи при цьому, який є найбільш наближений до способу поширення.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням обставин, при яких відбулося поширення неправдивих відомостей про позивача (вузьке коло осіб, наявність родичів з обидвох сторін спору, серед яких відбулося поширення, характер висловлювань, їх нецензурний зміст та поведінка самого позивача у даному конфлікті) не дають суду змоги визначити спосіб спростування поширеної недостовірної інформації, який є найбільш наближеним до способу поширення.

Висновки суду першої інстанції щодо висловлювань ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 «не вірить в Бога» , «що його топили та різали» є правильними і їх не слід вважати такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Такі вислови відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» є оціночними судженнями відповідачки про особу позивача і не підлягають спростуванню чи доведенню їх правдивості. Похідними є і заявлені щодо неї всі інші позовні вимоги у задоволенні яких також правильно судом відмовлено. Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують обґрунтованості рішення суду.

Не підлягають задоволенню і доводи апелянта про зобов'язання відповідачів припинити неправомірні дії, які принижують його честь та гідність. Відповідно до даних, які містяться у матеріалах справи вбачається, що висловлювання ОСОБА_2 в адрес позивача мали місце досить нетривалий час і були припинені в цей же день, про що в суді також ствердили сторони. Інших доказів про продовження відповідачами таких дій, апелянтом не надано, тому у їх задоволенні відмовлено.

Щодо вимог апелянта про неправильність рішення суду про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику в справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , які виразилися у нецензурній лайці в адресу ОСОБА_1, в останнього порушився сон та спокій, а також він вимушений був витрачати кошти для придбання заспокійливих ліків.

Враховуючи вищенаведені обставини суд прийшов до висновку що позивачу заподіяні ОСОБА_2 моральні страждання, які виразилися в переживаннях, стресі від приниження в очах оточуючих, порушенні нормальних життєвих зв`язків.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що розмір моральної шкоди, зазначений в позові, є завищеним та не відповідає глибині моральних страждань позивача відповідно до обставин справи.

Виходячи з принципу розумності та справедливості, суд визнав достатнім, співмірним і розумним моральне відшкодування у розмірі 500 грн.

Суд апеляційної інстанції визнає такі доводи обґрунтованими і такими, що відповідають здобутим доказам та ступеню вини ОСОБА_2 у заподіянні такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 10 000 грн не заслуговують на увагу і не є доведеними. Рішення суду в цій частині відповідає нормам матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Явка позивача до Рогатинського районного суду за захистом порушеного права не є відрядженням, тому суд обґрунтовано відмовив йому у стягненні з відповідачів добових, зазначивши, що такі витрати йому не можуть бути відшкодовані, оскільки добові є витратами на харчування та фінансування інших особистих потреб фізичної особи, направленої у відрядження. Апелянт у відрядженні не перебував. Також апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат за відрив від звичайних занять і суд дав цим доводам належну правову оцінку.

Апеляційний суд вважає, що апелянту слід повернути витрати, пов'язані з його прибуттям до апеляційного суду, які стверджені відповідним проїздним квитком у розмірі 48,86 грн.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постановлене рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню з вищенаведених підстав. В решті рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі, оскільки підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рогатинського районного суду від 09 лютого 2018 року в частині відмови у захисті честі, гідності та ділової репутації скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково. Визнати поширені відповідачем ОСОБА_2 відомості, що ОСОБА_1 «дурний», «дурка», «слід лікувати у дурці», «педик», «нетрадиційної орієнтації» та нецензурну лексику такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію.

Стягнути з ОСОБА_2 (прож. АДРЕСА_1, ідент. ном. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (прож. АДРЕСА_1, ідент. ном. НОМЕР_2) 48,86 грн (сорок вісім гривень 86 копійок) витрат, пов'язаних з явкою до суду.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідент. ном. НОМЕР_1) на користь держави 960 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 травня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин Л.В. Ясеновенко