З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді - Нещеретної Л.М.
з участю секретаря - Шварцер Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання недійсним,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,в якому просить визнати договори довічного утримання від 16 лютого 2015 року укладені між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 недісними в частині передачі у власність ОСОБА_2 квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1., та виселити ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення.
Позивач у позові зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали законних прав для відчуження спірної квартири ОСОБА_2 У зв'язку з чим договори вважає незаконними та такими що підлягають визнанню їх недійсними. Щодо виселення ОСОБА_2, вважає проживання незаконним через незаконність договорів відчуження квартири.
Ухвалою суду від 01.08.2018 року позовну заяву прийнято до судового розгляду та відкрито у цивільній справі спрощене позовне провадження.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував про винесення заочного рішення.
Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання не з'явились без повідомлення причин, відзив не подавали, в зв'язку з чим суд у відповідності зі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує.
Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з наступним.
Судом восстановлено:
15 лютого 2011 року дядько позивача ОСОБА_6 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 , та зняття його з реєстрації.
Заочним Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2011 року позов задоволено.
Після вищезазначених подій, дядьком ОСОБА_1 було подано заяву про приватизацію квартири, у зв'язку з чим прийнято рішення про передачу її у приватну власність.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2012 року приватизацію вищезазначеної квартири визнано незаконною, та скасовано свідоцтво про право власності.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 січня 2012 року у справі № 22-410/12 апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2011 року залишено без змін.

Судом встановлено, що 16 червня 2011 року ОСОБА_6 встиг продати квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7, який у свою чергу 02 вересня 2011 року перепродав вказану квартиру ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2013 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7

У зв'язку з чим, позивачем подано позовдо ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ТОВ ЗМБТІ, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, вселення та скасування реєстрації права власності, який було розглянуто у Хортицькому районному суді м. Запоріжжя.

20 січня 2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення яким у задоволені позову було відмовлено.

03 квітня 2014 року Апеляційним судом Запорізької області рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ ЗМБТІ, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, вселення та скасування реєстрації права власності задоволено.

20 лютого 2015 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі № 337/5258/13-ц вирішено вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1, цим же рішенням витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та передати Запорізькій міській раді нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

30 квітня 2015 року Апеляційного судом Запорізької області винесено нове рішення яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказано виселити з квартири АДРЕСА_1.

Судом встановлено що 19 вересня 2016 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року залишено без змін.

Однак, при виконанні судового рішення під час виселення ОСОБА_4, було з'ясовано, що в зазначеній квартирі мешкає ОСОБА_2 який зареєстрований в квартирі з жовтня 2012 року, тобто в той час, коли судами розглядались судові справи з приводу даної квартири, про що достовірно було відомо ОСОБА_4.

У зв'язку з чим, позивачем було подано позов до Хортицького районного суду м. Запоріжжя про виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_2.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року позов задоволено частково, а саме, виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року у цій справі залишено без змін.

Але, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 надав договори довічного утримання, який він укладав з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та начебто відповідно до них він і мав право мешкати у вищезазначеній квартирі.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України,обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, Апеляційний суд Запорізької області у своєму рішенні від 18 листопада 2015 року зазначає, що посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на той факт, що саме згідно договору довічного утримання він користувався квартирою на законних підставах є неприйнятним, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не мала законних прав для відчуження спірної квартири.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, суд приходить до висновку, що договори довічного утримання укладені 16 лютого 2015 року з ОСОБА_2 є недійсними, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали законних прав на їх укладання, у зв'язку з рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 03 квітня 2014 року, яким правовстановлюючий документ на вищезазначену квартиру визнано недійсним, та скасовано реєстрацію права власності.

А відтак, ОСОБА_2 не має законних підстав мешкати у квартирі АДРЕСА_1, у зв'язку з чим повинен бути виселений, без надання іншого жилого приміщення.

Керуючись ст.ст.4, 12, 81, 280, 282, 284-289 ЦПК України, ст. ст. 203, 215 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги - задовольнити.

Визнати недійсними договори довічного утримання укладені 16 лютого 2015 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., зареєстрованим в реєстрі за № 193 та № 195 в частині передачі у власність ОСОБА_2 квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Копію рішення надіслати відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач може оскаржити рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення, апеляційної скарги.

Суддя Л.М. Нещеретна