Справа 510/807/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30.11.18 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Ренійська міська рада Одеської області та ОСОБА_3) про позбавлення права користування житловим приміщенням , -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення його права користування квартирою № 223 в будинку № 235 по вул.. 28 Червня в м. Рені Одеської області. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона, та її донька ОСОБА_3, є власниками даної квартири, підставою для виникнення у відповідача права користування даною квартирою, було те, що він був членом сім?ї власників квартири, однак на теперішній час ним не являється, спільним побутом сторони не повязані, відповідач живе окремо, поважної причини окремого проживання не має.

Позивачка у судове засідання не зявилась та направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти заочного розгляду.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась та направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглянути у його відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належними чином, в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, відзив на позовну заяву не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними, відзив на позовну заяву відповідач не направив, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, таким чином є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 13 від 11.01.2001 р., згідно якого власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1; копія домової книги за адресою: квартира АДРЕСА_1; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3, мати ОСОБА_1, батько ОСОБА_2; копія свідоцтва укладення шлюбу, згідно якого ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_4, прізвище дружини після укладення шлюбу «Бєнчу»; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 10.11.2015 р. про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; копія паспорту позивачки.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що позивачка та третя особа ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 13 від 11.01.2001 р.. У квартирі зареєстрований таким, що проживає ОСОБА_2, який був членом сім?ї позивачки, а саме її чоловіком, тому відповідно до положень ст. 405 ЦК України мав право на користування житловим приміщенням (сервітут). Однак, на теперішній час, шлюб між сторонами розірвано, відповідач проживає окремо, спільним побутом сторони не повязані, не мають взаємних прав та обовязків.

Позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного: Згідно ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності позивачки та третьої особи ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, підтверджується документами, які містяться в матеріалах справи.. Відповідач зареєстрований у даній квартирі, однак фактично не проживає в ній.

За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України.

Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Ст. 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майно (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Ч. 1 ст. 402 ЦК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Згідно ПВСУ від 01.03.2016 р. № 825/1335/13-а відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

У зв'язку із вищевикладеним, суд вбачає правові підстави для позбавлення відповідача права користування квартирою № 223 в будинку № 235 по вул.. 28 Червня в м. Рені Одеської області, оскільки він не є членом сім?ї позивачки, спільним побутом сторони не повязані, не мають взаємних прав та обовязків, відповідач фактично не проживає в квартирі, у звязку з чим сервітут, щодо користування даною квартирою, припинився, так як припинені обставини які були підставою для його встановлення.

Виходячи з вищевикладеного,

Керуючись , ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. 16, 317, 319, 321, 346, 405, ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Ренійська міська рада Одеської області та ОСОБА_3) про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.

2. ОСОБА_2 визнати таким, що втратив право користування квартирою № 223 в будинку № 235 по вул.. 28 Червня в м. Рені Одеської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін