Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 641/5541/15-ц

провадження № 61-26151св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Роял-14»,

треті особи: приватне підприємство «Спіка», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, товариство з обмеженою відповідальністю «ФОБ», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу МірошніченкоТетяна Петрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Роял-14», треті особи: приватне підприємство «Спіка», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, товариство з обмеженою відповідальністю «ФОБ», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу МірошніченкоТетяна Петрівна, про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» на рішення Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Сащенка І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., від 15 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» (далі - ПАТ «КБ «Актив-Банк») в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Роял-14» (далі - ТОВ «Роял-14»), треті особи: приватне підприємство «Спіка» (далі - ПП «Спіка»), приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г. І., товариство з обмеженою відповідальністю «ФОБ», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мірошніченко Т. П., про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Позовна заява мотивована тим, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку у період дії тимчасової адміністрації під час перевірки правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, було встановлено, що 28 жовтня 2013 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Саян» (далі - ТОВ «Саян») укладено договір застави рухомого та нерухомого майна, за умовами якого з метою забезпечення належного виконання ПП «Спіка» зобов'язань за кредитним договором від 16 жовтня 2013 року заставодавець передав у заставу банку нерухоме та рухоме майно, на яке було накладено обтяження у вигляді заборони відчужувати та іпотеки.

01 липня 2014 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_4 у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 121,4 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та рухомого майна: резервуару 10 куб. м - 1 шт., резервуару 20 куб. м - 1 шт., резервуару 22 куб. м - 1 шт., колонки ТРК в зібраному стані - 1 шт., ЕККА Марія-ЛТ-МТМ-ПОС - 1 шт. При цьому договір купівлі-продажу від 01 липня 2014 року укладений від імені банку особою, яка не мала жодних повноважень на здійснення правочину.

Ураховуючи викладене, ПАТ «КБ «Актив-Банк» просило суд: застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом повернення в натурі у власність ТОВ «Саян» предмета нікчемного договору; відновити правовий статус ПАТ «КБ «Актив-Банк» як заставодержателя за договором застави рухомого та нерухомого майна від 28 жовтня 2013 р; зобов'язати реєстратора Державної реєстраційної служби України зареєструвати обтяження у вигляді іпотеки щодо нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 121,4 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати реєстратора Державної реєстраційної служби України зареєструвати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно - нежитлову будівлю літ. А-1 загальною площею 121,4 кв. м за вищевказаною адресою.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова у складі судді Богдан М. В. від 01 лютого 2017 року позов ПАТ «КБ «Актив-Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 01 липня 2014 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_7

У решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов ПАТ «КБ «Актив-Банк», суд першої інстанції виходив із того, що з 26 червня 2014 року постановою Національного банку України № 382/БТ встановлено обмеження діяльності банку, зокрема, визначено, що погашення заборгованості за наданими кредитами та іншими активними операціями шляхом набуття права власності на об'єкти застави здійснювати за погодженням з куратором ПАТ «КБ «Актив-Банк», тому з указаного часу банк фактично був позбавлений права виконувати будь-які операції з об'єктами застави без погодження з куратором Національного банку України. Разом з тим оспорюваний договір купівлі-продажу від 01 липня 2014 року укладено від імені банку особою, яка не мала повноважень на здійснення такого правочину.

Крім того, реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено третім особам.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8, задоволено.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2017 року скасовано.

У задоволенні позову ПАТ «КБ «Актив-Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ«Актив-Банк» відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «КБ «Актив-Банк», виходив із того, що оспорюваний договір є оплатним, його умови відповідають вимогам договору застави рухомого та нерухомого майна від 16 жовтня 2013 року; визначена ціна продажу є вищою, ніж ринкова вартість майна, яке було предметом продажу, встановлена за результатами оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Належність виконання сторонами умов договору підтверджена актом звірки розрахунків від 21 липня 2014 року та листом ПАТ «КБ «Актив-Банк» від 07 серпня 2014 року про відсутність у банку претензій до ОСОБА_7 щодо оплати та виконання умов договору, які від імені банку підписані особами, що виконували обов'язки Голови Правління ПАТ «КБ «Актив-Банк», тому підстав для визнання оспорюваного договору недійсним за частиною другою статті 232 ЦК України не встановлено.

Інші позовні вимоги є похідними від первісних вимог, підстав для задоволення яких не встановлено.

У вересні 2018 року ПАТ «КБ «Актив-Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що укладання оспорюваного договору купівлі-продажу здійснювалось всупереч наявних заборон Національного банку України, тому договір слід вважати укладеним з порушенням банком його господарської компетенції та цивільної дієздатності, що є підставою для визнання його недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК України.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції прийшов до неправомірного висновку, що чинним законодавством не передбачено, що наслідком невиконання обмежень та приписів, встановлених Правлінням Національного банку України для проблемного банку є недійсність укладених банком угод.

Висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав вважати оспорюваний правочин недійсним з підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є необгрунтованим, безпідставним та таким що не відповідає дійсним обставинам справи. Судом апеляційної інстанції не надано жодних висновків та не наведено будь-яких обґрунтувань незастосування зазначеної норми Закону.

Разом з тим судом апеляційної інстанції не взято до уваги положення частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

У результаті укладення оспорюваного договору та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, банк відповідно до частини четвертої статті 36 Закону «Про іпотеку» фактично втратив право вимоги до основного боржника за кредитним договором, тобто відмовився від власних майнових вимог, що є підставою нікчемності правочину (договору) визначеною пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, судом взагалі не досліджувалось питання щодо порядку визначення ціни договору. Так, особа, яка підписувала оспорюваний договір купівлі-продажу на підставі довіреності від імені позивача, не була уповноважена самостійно визначати ціну продажу, оскільки це питання відноситься до компетенції колегіальних органів управління банку, тому ПАТ «КБ «Актив-Банк» не було погоджено ціну продажу, а сторонами договору - не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, що у свою чергу свідчить про неукладеність договору.

На зазначені обставини суд апеляційної інстанції уваги не звернув, що у свою чергу призвело до неправильного застосування норм матеріального права, скасування судового рішення, ухваленого згідно із законом та ухвалення нового незаконного рішення.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

16 травня 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 01 липня 2014 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_7 у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 121,4 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та рухомого майна: резервуару 10 куб. м - 1 шт., резервуару 20 куб. м - 1 шт., резервуару 22 куб. м - 1 шт., колонки ТРК в зібраному стані - 1 шт., ЕККА Марія-ЛТ-МТМ-ПОС - 1 шт., за що ОСОБА_7 зобов'язався сплатити 1 749 360 грн.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 вересня 2014 року № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк», згідно з яким з 03 вересня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з постановою Національного банку України від 12 червня 2014 року ПАТ «КБ «Актив-Банк» віднесено до категорії проблемних з метою захисту інтересів вкладників та інших кредиторів, відновлення його фінансового стану.

Постановою Національного банку України № 382/БТ від 26 червня 2014 року «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України № 349/БТ від 12 червня 2014 року» встановлено обмеження діяльності банку, зокрема, визначено, що погашення заборгованості за наданими кредитами та іншими активними операціями шляхом набуття права власності на об'єкти застави здійснювати за погодженням з куратором ПАТ «КБ «Актив-Банк».

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 23 грудня 2014 року № 383 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 грудня 2014 року № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з якою було розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Шевченка О. В. строком на 1 рік з 24 грудня 2014 року до 23 грудня 2015 року включно.

ОСОБА_10 у межах, наданих законом, було здійснено перевірку спірного договору купівлі-продажу та встановлено, що реалізоване в позасудовому порядку рухоме та нерухоме майно перебувало в заставі банку в рахунок забезпечення належного виконання ПП «Спіка» зобов'язань за договором про здійснення кредитних операцій від 16 жовтня 2013 року.

Отже, віднесення ПАТ» КБ «Актив-Банк» до категорії проблемного не вводило до нього тимчасової адміністрації, але обмежувало певні види діяльності, передбачені у постанові правління Національного банку України від 12 червня 2014 року № 349/БТ.

Таким чином, до діяльності банку, який визнано проблемним, не підлягають застосуванню норми, що регулюють діяльність банку, до якого введено тимчасову адміністрацію, оскільки правове регулювання та обсяг повноважень банку, який визнано проблемним, та банку, до якого введено тимчасову адміністрацію, є різним.

Так, відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16).

Судом установлено, що договір купівлі-продажу від 01 липня 2014 року укладено в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», в результаті позасудового зверення стягнення на предмет застави шляхом укладення заставодержателем, ПАТ «КБ «Актив-Банк», договору купівлі-продажу продажу предмета застави, власником якого є ТОВ «Саян», з іншою особою покупцем.

Отже, в результаті укладення оспорюваного правочину були відчужені не будівлі, які належали банку, а майно, що було власністю ТОВ «Саян», тому оспорюваний правочин не суперечить обмеженню не здійснювати відчуження належних банку будівель і споруд без погодження з куратором Національного банку України.

Таким чином, зняття заборон відчуження після продажу заставного майна було обумовлено об'єктивним припиненням дії обтяження цього майна у зв'язку з його реалізацією в порядку зверення стягнення та не є вивільненням заставного майна в розумінні обмеження, встановленого правлінням Національного банку України.

Крім того, рішення про введення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк» було прийнято 02 вересня 2014 року, тобто повноваження органів управління ПАТ «КБ «Актив-Банк» припинилися саме з 03 вересня 2014 року.

При цьому згідно з оспорюваним договором, від імені ПАТ «КБ «Актив-Банк» на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мудрою О. М. 03 червня 2014 року, діяв ОСОБА_12 Довіреність, на підставі якої діяв ОСОБА_12 від імені ПАТ «КБ «Актив-Банк», нотаріально посвідчена та недійсною у встановленому законом порядку не визнана.

Отже, вирішуючи спір, апеляційний суд з дотриманням вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки договір купівлі-продажу від 01 липня 2014 року посвідчено нотаріально, всі істотні умови обумовлені і дотримані, договір зареєстровано в реєстрі.

Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Посилання касаційної скарги на те, що особа, яка підписувала оспорюваний договір купівлі-продажу на підставі довіреності від імені позивача, не була уповноважена самостійно визначати ціну продажу не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу майно продано за 1 749 360 грн при ринковій вартості майна - 1 293 000 грн.

Інші доводи висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк