Справа № 559/8/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря Протас Ю.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суду з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. В огрунтування позовних вимог вказує, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 20.05.2003 року. В даний час в будинку проживають та зареєстровані вона та відповідачі - її син ОСОБА_4, невістка ОСОБА_5 та онука ОСОБА_6 З початку 2017 року відповідачі чинять перешкоди їй в користуванні житлом, виганяють з нього та викидають її речі. З приводу цього вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. В початку 2018 року вона змушена проживати в своїх родичів, оскільки відповідачі не пускають її в будинок.

Просить усунути перешкоди в користуванні належним їй житловим будинком та зобов'язати відповідачів не чинити перешкод в користуванні житлом.

В подальшому позивач змінила предмет позову та просить виселити відповідачів з належного їй житлового будинку.

Позивач ОСОБА_5 та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю заявлених позовних вимог.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з'явились, про причину неявки не повідомили, у встановленні судом строки відзив на позовну заяву не подали.

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2003 року ОСОБА_3 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_7, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (а.с.3).

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом статті 156 ЖК України право користуватися жилим будинком (квартирою) належить членам сім'ї власника жилого будинку (квартири). До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме дружина (чоловік), їх діти і батьки.

Отже, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розумінні ч.2 ст.64 ЖК України не є членами сім'ї позивача, не є власниками житла, а є його наймачами.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Поняття систематичності порушень правил співжиття визначено скоєнням двох і більше таких порушень. Аналогічний висновок міститься в правовій позиції ВСУ від 28.09.2016 по справі №6-977цс16.

Судом, встановлено, що згідно довідки Дубенського відділення поліції ГУНП у Рівненській області від 14.08.2018 року № 6328/208/01/3-2018, ОСОБА_3 протягом 2016-2018 рр., неодноразово зверталась з заявами в Дубенське відділення поліції щодо неправомірних дій свого сина ОСОБА_4, невістки ОСОБА_5 та онуки ОСОБА_6 (а.с.34-35). Відносно відповідача ОСОБА_4 неодноразово складались протоколи про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-2 КУпАП, що підтверджується довідками, виданими Дубенськи ВП ГУНП в Рівненській області (а.с.48, 49)

Разом з тим, факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності у сукупності з поясненнями позивачки в судовому засіданні, свідчить про те, що відповідач дійсно чинить їй перешкоди у користуванні її житлом і ці обставини самим відповідачем не спростовані.

Позивачем надано докази на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, що відповідачі постійно (систематично) чинять сварки, погрожують фізичною розправою, чим робить неможливим проживання з ним в одному будинку.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що тривалий час в сім'ї її знайомої ОСОБА_5 склались непрості відносини з сім'єю її сина. В них постійно виникають сварки та конфлікти. Після чергового конфлікту, її син з невісткою вигнали з будинку, та вона змушена була тривалий час проживати в неї.

Також позивачем надано фотографії житлового будинку, в якому на даний час проживають відповідачі, які підтверджують, що будинок не доглянутий, потребує ремонту (а.с.43, 50, 51, 52)

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: припинення дії, яка порушує право.

У відповідності до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Такий висновок цілком відповідає правовій позиції Верховного Суду України, який у постанові від 16.11.16 р. у справі № 6-709цс16 зазначив, що аналіз статті 391 Цивільного кодексу України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Застосовуючи наведені вище норми закону суд вважає, що створені відповідачами перешкоди позивачу в користуванні її житловим будинком підлягають усуненню, які вона має право вимагати усунути в будь-який час та будь-яким шляхом.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги щодо усунення перешкод та виселення відповідачів обґрунтованими, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі, проживаючи в належному ОСОБА_3 житловому будинку, чинять останній перешкоди в користуванні її майном, обмежили доступ позивачу, як власнику майна, до будинку, внаслідок чого остання змушена проживати у знайомих. Також встановлено, що відповідачі не підтримують в належному стані житловий будинок, який знаходиться в занедбаному стані та потребує проведення ремонтних робіт. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачів слід виселити з вказаного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення

Згідно статті 141 ЦПК України оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір необхідно стягнути з відповідачів в прибуток держави.

Керуючись ст.ст. 10, 81 ,259, 263-265 ЦПК України, ст. 116, 157 ЖК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням задоволити.

Виселити відповідачів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 з житлового будинку, що в м. Дубно по вул. Гонти, 30, Рівненської області без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в прибуток держави 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17.12.2018 року.

Суддя: