ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/361/18 Справа № 204/4163/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Тітова І.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб: Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Управління-служби у справах дітей Красногвардійської районної у м.Дніпро ради, Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Нугаєвої Оксани Миколаївни, про встановлення факту, визнання договорів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2016 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому просила суд визнати факт прийняття спадщини ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком АДРЕСА_1, визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 вказаного житлового будинку від 22.06.2015 року, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нугаєвою О.М., визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 вказаного житлового будинку від 23.06.2015 року, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нугаєвою О.М., визнати за ОСОБА_2 право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, витребувати від ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_3, яке було зареєстроване приватним нотаріусом ДМНО Солошенко Ю.В. 17.09.2015 року за індексним номером 24525681 та 15.12.2015 року за індексним номером 27096528.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме - житловий будинок АДРЕСА_1. На момент відкриття спадщини після померлого ОСОБА_8 у належному йому будинку був зареєстрований та постійно проживав син померлого ОСОБА_7 зі своєю дружиною та малолітньою донькою ОСОБА_2 Постійне проживання ОСОБА_7 разом із батьком було обумовлене тим, що це було його єдине житло, де він також був зареєстрований з 28.08.1996 року, а також тим, що ОСОБА_8 станом на 12.03.2002 року мав діагноз ішемічний інсульт, у зв'язку з чим не міг особисто себе обслуговувати та потребував постійного догляду, який йому надавав ОСОБА_7 разом із своєю дружиною ОСОБА_1 Вони доглядали хворого батька та утримували домоволодіння, робили в ньому поточний ремонт, сплачували комунальні платежі. Таким чином, з огляду на приписи ст.549 ЦК Української PCP у редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, ОСОБА_7 фактично прийняв спадщину, оскільки після смерті батька він вступив у володіння та управління будинком, в якому постійно проживав разом із померлим батьком. Інші спадкоємці разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини не проживали, в управління або володіння майном не вступали, у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної конторі не зверталися. Втім, не зважаючи на фактичне прийняття спадщини, свідоцтво про її отримання за життя ОСОБА_7 не отримав. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. Заповіт ОСОБА_7 не складав, у зв'язку із чим право на спадкування набули спадкоємці першої черги - діти та дружина. Позивачка є рідною донькою померлого ОСОБА_7, від народження проживала разом із батьком та матір'ю у спірному житловому будинку до моменту смерті батька та продовжувала проживати у ньому до 2015 року.

Судовим рішенням відмовлено ОСОБА_1 у визнанні за нею права власності на вказаний вище будинок у порядку спадкування.

Постановою нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2, яка зверталася через представника ОСОБА_1, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок через те, що право власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_1, зареєстровано за іншою особою, а саме за ОСОБА_3, яка придбала вказаний будинок частинами - по 1/2 у ОСОБА_4 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу: реєстровий номер 2148 від 17.09.2015 року (1/2 частина будинку) і договір купівлі - продажу, реєстровий номер 2520 від 15.12.2015 року (1/2 частина будинку).

Позивачка посилається на те, що ОСОБА_4 набула право власності на спірний будинок на підставі двох договорів купівлі продажу - по 1/2 частині кожний, а саме: договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку від 22.06.2015 року і договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку від 23.06.2015 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нугаєвою О.М., укладених з ОСОБА_5, який на момент укладання зазначених правочинів не мав жодної законної підстави на відчуження спірного будинку.

Так, рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27.10.2014 року за ОСОБА_5 було визнано у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_8 право власності на спірний будинок.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року вказане судове рішення скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено, оскільки судом було встановлено, що на момент смерті батька ОСОБА_8 був живий і брат позивача - ОСОБА_7, який мешкав у спірному будинку і який на час розгляду справи помер, але він мав дружину ОСОБА_1 та дитину ОСОБА_2, які також є зацікавленими особами.

Оскільки договори про відчуження спірного будинку ОСОБА_5 були укладені через п"ять днів після скасування рішення суду про визнання за ним права власності на будинок, позивачка просила визнати їх недійсними. Враховуючи те, що відчуження спірного житлового будинку було здійснено поза волею позивачки особою, яка не мала права на таке відчуження, вказане нерухоме майно підлягає витребуванню.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з указаним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів фактичного вступу ОСОБА_7 в управління та володіння спадковим майном після смерті батька ОСОБА_8, оскільки у матеріалах справи наявні відомості про його реєстрацію у спірному будинку з 1996 року по момент своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2, копії квитанції про сплату комунальних послуг у зазначеному будинку, копії правоустановчих документів на будинок, оригінали яких знаходяться у позивачки. Судом не дано належної правової оцінки тому факту, що відчуження спірного будинку було здійснено ОСОБА_5, який не мав такого права у зв"язку зі скасуванням судового рішення про визнання за ним права власності на спадковий будинок. Крім того, на думку апелянта, судом у рішенні не дано оцінки наявним у матеріалах справи доказам фактичного вступу ОСОБА_7 в управління спадковим майном.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

03 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є синами ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвами про народження. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації смерті в м.Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції, актовий запис №7250. (а.с.87).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме - житловий будинок АДРЕСА_1, який за життя належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності від 15.02.2000 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради від 15.12.1999 року за №333/1 (а.с.89).

Після смерті ОСОБА_8 була заведена спадкова справа № 132 за 2003 рік, з якої вбачається, що 03 березня 2003 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_8 (т.2 а.с.98)

Другий син померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 - ОСОБА_7 з серпня 1996 року по момент смерті спадкодавця був зареєстрований у спірному будинку, із заявою про прийняття спадщини не звертався.

Свідоцтво про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 не видавалося. На усне звернення ОСОБА_5 до нотаріальної контори 13.09.2013 року йому було надано лист-роз"яснення, згідно якого, у зв"язку з відсутність правоустановчих документів на спадкове майно, останньому рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності на визначену нерухомість. (т.2 а.с.107зв.) Після чого ОСОБА_5 у судовому порядку визнав за собою право власності на спадкове майно, однак дане рішення суду було скасовано в апеляційному порядку. (т.2 а.с.112зв.-116)

ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_2, батьками якої є ОСОБА_7 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.98).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1357. (а.с.88)

Після смерті ОСОБА_7 була заведена спадкова справа №286/2013, з якої вбачається, що 26 квітня 2013 року до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 - дружина ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. (т.2 а.с.176)

16 лютого 2016 року донька померлого ОСОБА_7, неповнолітня ОСОБА_2 зі згоди своєї матері ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька. (т.2 а.с.192)

Постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. від 16.02.2016 року відмовлено ОСОБА_2, що діє зі згоди матері ОСОБА_1, яка діє за себе особисто у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_8 батьку, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем якого був його син ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (т.2 а.с.193).

Крім того, у постанові нотаріуса зазначено, що відповідно до листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР від 26.10.2015 року №12813 право власності на вищезазначений житловий будинок значиться за ОСОБА_8 та згідно з витягом за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.02.2016 року № 53306048, право власності на об'єкт нерухомою майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за іншою особою в цілому.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_7 за життя фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки був зареєстрований та проживав у спадковому будинку зі своїм батьком з серпня 1996 року по момент його смерті, сплачував за комунальні послуги та робив ремонт у будинку. Також позивачка зазначила про недійсність договорів купівлі-продажу спірного будинку, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_5 не мав права на здійснення такого правочину, у зв"язку з чим, на думку позивачки, наявні правові підстави для витребування спірного нерухомого майна та скасування реєстрації на нього за ОСОБА_3

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів фактичного вступу ОСОБА_7 у спадщину після померлого батька ОСОБА_8 та передчасності інших позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо відмови у встановленні факту прийняття ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком АДРЕСА_1, виходячи з наступних підстав.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.1 Постанови від 30 травня 2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

За приписами п.5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦКРСР.

Отже, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

При цьому, для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з пунктом113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року №18/5, що була чинною до 03 березня 2004 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, у позивачки знаходяться оригінали правоустановчих документів на будинок: свідоцтво про право власності на будинок на ім"я ОСОБА_8, технічний паспорт, квитанції про сплату комунальних послуг, абонентські-розрахункові книжки, а також наявна виписка із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 (т.1 а.с.89-105)

Крім того, з будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 та копії паспорта ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, вбачається, що ОСОБА_7 з 28 серпня 1996 року по момент смерті був зареєстрований за вказаною адресою, у будинку свого батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. (т.1 а.с.99,100) Згідно запису у будинковій книзі, ОСОБА_2, донька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, також була зареєстрована у спірному будинку.

Згідно довідки квартального комітету №2486 від 12.06.2015 року, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали за адресою: АДРЕСА_1.

Наведені вище фактичні обставини, на підставі ст.549 ЦК УРСР, свідчать про доведеність факту прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті батька ОСОБА_8 є помилковим. Тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 визнання договорів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо їх передчасності з огляду на такі обставини.

Так, матеріалами справи встановлено, що спір між ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, та ОСОБА_5 виник з приводу спадкового майна після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2003 року ОСОБА_5 у межах шестимісячного строку після смерті батька, ОСОБА_8, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, станом на теперішній час постанови нотаріуса про відмову ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_8 немає, що свідчить про передчасність позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 з огляду на невизначеність наявності чи відсутності у ОСОБА_5 права власності на спірний будинок, або його частину.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду з підстав передчасності позовних вимог слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376,382-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 про встановлення факту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб: Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Управління-служби у справах дітей Красногвардійської районної у м.Дніпро ради, Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Нугаєвої Оксани Миколаївни, про встановлення факту задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, після ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком АДРЕСА_1 (на теперішній час місто Дніпро).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 226,67 грн. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М.Деркач

Л.О.Каратаєва

І.Ю.Ткаченко