Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 591/3666/17

провадження № 61-4876св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» ,

представник відповідача - Гоч В`ячеслав Миколайович,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Сумської області від 26 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Собини О. І., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом допублічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - ПАТ «Сумське НВО», вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 січня 2017 року по 15 травня 2017 року в сумі 24 228,75 грн та компенсацію у сумі 911,17 грн.

Позов мотивовано тим, що з 05 жовтня 2012 року позивач перебував у трудових відноснах з ПАТ «Сумське НВО», працюючи старшим бухгалтером контрольно-ревізійного відділу.

23 січня 2017 року позивача звільнено за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.

Разом з тим, у день звільнення відповідач не провів остаточний розрахунок та не здійснив виплату усіх сум, що підлягають виплаті, зокрема заборгованості в розмірі 34 791,62 грн. Остаточний розрахунок відповідач провів з позивачем 16 травня 2017 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 жовтня 2017 року у складі судді Бурда Б. В. позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_4: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 24 228,75 грн; 911,17 грн -компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, а всього стягнуто 25 139,92 грн з утриманням з вказаної суми при виплаті податків та інших обов'язкових зборів та платежів.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» в дохід держави судовий збір у сумі 640 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у порушення вимог статей 47, 116 КЗпП України своєчасно не провів розрахунок при звільненні позивача, не виплатив заборгованість по заробітній платі за період з 23 січня 2017 року по 16 травня 2017 року в розмірі 24 228,75 грн. Тому, на підставі статті 117 КЗпП України і Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати.

Постановою апеляційного суду Сумської області від 26 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Сумське НВО» задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено в частині виплати розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та розподілу судових витрат.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 січня 2017 року по 16 травня 2017 року в сумі 13 890,72 грн з подальшим відрахуванням податків та інших обов'язкових платежів та в дохід держави 376,83 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Сумське НВО» 660,63 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та на користь держави 263,17 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивовано тим, що визначаючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Судом не враховано, що згідно з наказом ПАТ «Сумське НВО» № 75 від 21 березня 2014 року на підприємстві встановлений триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа.

З урахуванням наказу ПАТ «Сумське НВО» № 75 від 21 березня 2014 року про триденний робочий тиждень, кількість робочих днів на підприємстві за період з 23 січня 2017 року по 16 травня 2017 року складає 43 робочих дні (січень - 4 робочих дні; лютий - 12 робочих днів; березень - 12 робочих днів; квітень - 11 робочих днів; травень - 4 робочих дні). Враховуючи, що середньоденна заробітна плата позивача становить 323,04 грн, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 13 890,72 грн (323,04 грн х 43 робочих дні) з утриманням всіх податків та інших обов'язкових платежів.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для виплати позивачу компенсації втрати частини заробітної плати у розмірі 911,17 грн.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалену ним постанову із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, правильно виходив з того, що у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні є підстави для стягнення з ПАТ «Сумське НВО» середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, виходячи із загальної кількості робочих днів за час затримки розрахунку.

У випадках нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, що є у даному випадку, вона визначається шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, тобто загальнодержавних робочих днів.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції неправильно витлумачив положення пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та помилково застосував до спірних правовідносин положення абзаців 2, 3 пункту 8 Порядку, які не підлягають застосуванню до даних правовідносин, що потягло за собою зміну законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо її змісту і вимог до суду касаційної інстанції не направив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що з 05 жовтня 2012 року по 23 січня 2017 року

ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО», працюючи на посаді старшого бухгалтера контрольно-ревізійного відділу.

Наказом ПАТ «Сумське НВО» від 21 березня 2014 року, у ПАТ «Сумське НВО» встановлено режим неповного робочого тижня - триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа.

Середньоденна заробітна плата позивача становила 323,04 грн, що підтверджується довідкою ПАТ «Сумське НВО» від 04 вересня 2017 року.

Наказом ПАТ «Сумське НВО» від 23 січня 2017 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.

Остаточний розрахунок з позивачем проведено 16 травня 2017 року та виплачено заборгованість у розмірі 34 791,62 грн.

Частиною першою статті 116 КЗпП Українивстановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Встановивши, що на момент звільнення позивача належні йому від підприємства суми при звільненні не були виплачені, суд першої інстанції, з яким у цій частині погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дав належну оцінку наказу ПАТ «Сумське НВО» № 75 від 21 березня 2014 року, згідно якого на підприємстві встановлено триденний робочий тиждень та враховуючи, що кількість робочих днів на підприємстві за період з 23 січня 2017 року по 16 травня 2017 року складає 43 робочих дні (січень - 4 робочих дні; лютий - 12 робочих днів; березень - 12 робочих днів; квітень - 11 робочих днів; травень - 4 робочих дні), а середньоденна заробітна плата позивача становить 323,04 грн, дійшов обґрунтованого висновку, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 13 890,72 грн з утриманням всіх податків та інших обов'язкових платежів.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого

1995 року № 100, не узгоджуються зі змістом встановлених судом обставин та норм вказаного Порядку, які суд апеляційної інстанції правильно застосував.

У силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вдається до вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Сумської області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська