Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 372/2702/16-ц

провадження № 61-13020св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна»,

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2на рішення Обухівського районного суду Київської області у складі судді Зінченка О. М. від 21 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Голуб С. А., Таргоній Д. О., Приходька К. П., від 01 березня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» (далі - ПрАТ «АІСЕ Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за угодою.

Позовна заява мотивована тим, що 21 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна» (далі - ЗАТ «АІСЕ Україна»), правонаступником якого є ПрАТ «АІСЕ Україна», та ОСОБА_2 укладено угоду про надання послуг з метою придбання товару в групах, а саме легкового автомобіля марки Daewoo, модель Lanos TF69Y. Згідно з умовами угоди ЗАТ «АІСЕ Україна» гарантувало отримання відповідачем ОСОБА_2 вказаного автомобіля, а останній повинен вчасно вносити відповідні внески.

За договором поруки від 05 березня 2009 року ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 виступили солідарними поручителями ОСОБА_2 та зобов'язались відповідати перед кредитором у повному обсязі за виконання ОСОБА_2зобов'язань за угодою від 21 травня 2008 року.

ОСОБА_2 не вчасно вносив внески на виконання умов угоди, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 21 252,69 грн.

Ураховуючи викладене, ПрАТ «АІСЕ Україна» просило суд стягнути з відповідачів солідарно 21 252,69 грн та судовий збір.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПрАТ «АІСЕ Україна» про визнання зобов'язання виконаним та стягнення грошових коштів.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 21 травня 2008 року між ним і ЗАТ «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ПрАТ «АІСЕ Україна», укладено угоду про надання послуг з метою придбання товару в групах, а саме легкового автомобіля марки Daewoo, модель Lanos TF69Y.

Згідно з умовами угоди ЗАТ «АІСЕ Україна» гарантувало йому право на отримання автомобіля за умови, якщо він виконає всі зобов'язання, які випливають з цієї угоди, та зобов'язалось надати йому послуги з адміністрування фінансових активів з метою придбання товару в групах відповідно до системи, яка умовно називається «АВТОПЛАН» і полягає у створенні груп покупців (учасників системи) з метою придбання автомобілів.

ЗАТ «АІСЕ Україна» передало йому автомобіль на підставі акта прийому-передачі від 01 квітня 2009 року, він зареєстрував транспортний засіб на своє ім'я.

Умови угоди він виконав у повному обсязі та звернувся до відповідача із заявою про розірвання угоди як такої, що виконана та надання відповідних довідок для зняття з реєстрації автомобіля і зняття усіх обтяжень. Проте відповідач відповіді не надав, а пред'явив позов про стягнення заборгованості.

Крім того, зазначав, що відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд визнати зобов'язання сторін за угодою від 21 травня 2008 року припиненими у зв'язку з її виконанням, стягнути з ПрАТ «АІСЕ Україна» на його користь надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 3 575,79 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року позов ПрАТ «АІСЕ Україна» задоволено.

Стягнутосолідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПрАТ «АІСЕ Україна» заборгованість за договором у розмірі 21 252,00 грн та 1 378 грн на відшкодування сплаченого судового збору, а всього 22 630,00 грн.

Узадоволені зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Задовольняючи позов ПрАТ «АІСЕ Україна» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання за угодою ОСОБА_2 не виконані у повному обсязі, що підтверджується розрахунком платежів. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Разом з тим ОСОБА_2не надав належних доказів на підтвердження зустрічний позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року скасовано. Позов ПрАТ «АІСЕ Україна» задоволено частково.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ПрАТ «АІСЕ Україна» за заборгованість за договором у розмірі 21 252,00 грн та 1 378 грн на відшкодування сплаченого судового збору, а всього 22 630,00 грн.

Узадоволені позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов ПрАТ «АІСЕ Україна», виходив із того, що ОСОБА_2 сплатив 90,5730 % ціни автомобіля, тому залишилось несплаченим відповідно 9,4270 %, що становить 19 513,89 грн від ціни автомобіля. Також послуги позивача становлять 1738,80 грн від ціни автомобіля.

При цьому строк поруки сторони у договорі поруки визначили до 30 вересня 2016 року, а ПрАТ «АІСЕ Україна» пред'явило вимогу до поручителів, після закінчення строку, встановленого в договорі поруки (частина четверта статті 559 ЦК України).

18 березня 2017 року ОСОБА_2подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПрАТ «АІСЕ Україна» та задовольнити його зустрічний позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди послались на розрахунок заборгованості, наданий ПрАТ «АІСЕ Україна», однак не перевірили його на предмет відповідності умовам угоди. При цьому з розрахунку вбачається, що після оплати та організації передачі йому автомобіля у власність у 2009 році, повністю виконавши свої зобов'язання за угодою, що підтвердив і представник товариства, останнє нараховувало щомісячні внески, виходячи з поточної, внаслідок поступово збільшеної ціни базової моделі ідентичного отриманому ним автомобіля, що призвело до уявної заборгованості, що не відповідає дійсності.

Проте суди на зазначене уваги не звернули, не застосували до спірних правовідносин положення частини третьої статті 632 ЦК України, згідно з якою зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Крім того, відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

У червні 2017 року ПрАТ «АІСЕ Україна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а у квітні 2018 року - до Верховного Судузаперечення на касаційну скаргу, в яких зазначено, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, врахувавши, що спірна угода є догоовром з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а не договором фінансового лізингу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 березня 2018 року справа надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 21 травня 2008 року між ЗАТ «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ПрАТ «АІСЕ Україна»,і ОСОБА_2 укладено угоду про надання послуг з метою придбання товару у групах, а саме легкового автомобіля марки Daewoo, модель Lanos TF69Y. ЗАТ «АІСЕ Україна» зобов'язалось надати ОСОБА_2 послуги з адміністрування фінансових активів з метою придбання товару в групах відповідно до системи, яка умовно називається «АВТОПЛАН» і полягає у створенні груп покупців (учасників системи) з метою придбання автомобілів, а ОСОБА_2 повинен вчасно вносити відповідні внески.

ЗАТ «АІСЕ Україна» передало ОСОБА_2 автомобіль на підставі акта прийому-передачі від 01 квітня 2009 року, ОСОБА_2 зареєстрував транспортний засіб на своє ім'я.

Передбачені угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в угоді «Чисті внески» або «Внески в оплату послуг».

Відповідно до розділу 1 Термінологія додатку № 2 до угоди «Цілий Чистий внесок» - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати Автомобіля та формування Фонду для повернення коштів, і розмір якого розраховується шляхом ділення Поточної ціни автомобіля на кілька внесків, зазначених у Графіку внесків. Половинний Чистий внесок - це половина Цілого чистого внеску.

Згідно з пунктом 5.7 статті 5 додатку № 2 до угоди Чисті внески, здійснені учасником системи у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, з метою придбання якого було укладено угоду.

Таким чином, в угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля.

Крім того, сплачені Чисті внески перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100 % від ціни автомобіля.

Проте апеляційний суд на зазначене уваги не звернув і не перевірив розрахунок заборгованості на предмет відповідності умовам угоди, а саме чи не було збільшено Чисті внески у зв'язку зі зміною ціни автомобіля.

Згідно з частиною першою статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Проте у порушення статей 11, 214, 303, 316 ЦПК України 2004 року апеляційний суд не звернув увагу на те, що апеляційну скаргу ні ПрАТ «АІСЕ Україна», ні поручителі не подавали, не перевірив всі доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, не надав їм належної правової оцінки.

Разом з тим апеляційний суд не перевірив законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів апеляційної скарги та в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 17, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК України. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК України (відповідним пунктом) та нормою ЦПК України, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав установленими, та на невідповідність висновків суду обставинам справи підлягає перевірці апеляційним судом шляхом дослідження доказів, яким, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції не дав оцінки або дав неправильну оцінку.

У разі ухвалення нового рішення або зміни рішення суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення дає оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, а також новим доказам, якщо вони досліджувалися, в їх сукупності за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України.

Так, районний суд повністю відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 Останній в апеляційній скарзі оскаржив рішення суду і в частині вирішення зустрічних позовних вимог, просив їх задовольнити, однак жодного висновку про наявність чи відсутність підстав для задоволення або відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог апеляційним судом не зроблено.

Таким чином, у порушення статей 212-214, 303, 316 ЦПК України 2004 року апеляційний суд: не перевірив розрахунок заборгованості на предмет відповідності умовам угоди; не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін; вийшов за межі доводів апеляційної скарги ОСОБА_2; не перевірив доводів апеляційної скарги щодо законності та обґрунтованості судового рішення в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції неможливо.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 01 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк