КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2303/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою виконуючого обов'язки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії по зміні черговості кредиторських вимог,

встановив:

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії по зміні черговості кредиторських вимог, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду від 03 лютого 2016 року, задоволено позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Надра» та стягнуто на користь позивача компенсацію за роботу в вихідні дні у розмірі 2645 грн. 88 коп., суму індексації компенсації за роботу в вихідні дні у розмірі 1 542 грн. 54 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 338 672 грн. 64 коп., а всього 342 861 грн. 06 коп.

У зв'язку з ліквідацією ПАТ КБ «Надра», отримання належних позивачу грошових сум шляхом їх примусового стягнення в порядку, визначеному ЗУ «Про виконавче провадження» стало неможливе, оскільки відносно банків, які перебувають в стані ліквідації, виконавче провадження не здійснюється.

В такому випадку, стягувач отримує задоволення своїх вимог в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

08 липня 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про задоволення вимог кредитора на загальну суму 342 861.06 грн., як кредитора, передбаченого п.2 ч.1 ст.52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (2 черга).

Листом відповідача від 19 листопада 2015 року, позивача повідомлено, що її визнано кредитором ПАТ КБ «Надра».

Разом з тим, належні від ПАТ КБ «Надра» грошові суми були включені до різних черг кредиторських вимог.

Зокрема, кредиторські вимоги по виплаті компенсації за роботу у вихідні в неробочі дні в розмірі 2 645,88 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати 1 542,54 грн. ( всього на загальну суму 4 188,42 грн.), були включено до 2 черги. Разом з тим, кредиторські вимоги в частині компенсаційної виплати за порушення права на оплату праці (середній заробіток за час затримки розрахунку) в сумі 338 672,64 грн. - були включені лише до 7 черги. При цьому про будь-яких заперечень щодо включення цієї частини належних мені кредиторських вимог до ПАТ КБ «Надра» до 2 черги або обґрунтування підстав включення таких вимог до 7 черги - відповідач не вказав.

Позивач вважає такі дії відповідача щодо віднесення частини належних кредиторських вимог до 7 черги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимогам Конвенції №173 Міжнародної організації праці 1992 року про захист вимог працівників у випадку неплатоспроможності роботодавця», а також вимогам ст.124 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо обов'язковості судових рішень, тому вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Просила суд, визнати протиправним і неправомірним включення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюковою І.О. кредиторських вимог ОСОБА_3 на суму - 338 672 грн. 64 коп. до ПАТ «КБ «Надра» до 7-ї черги у реєстрі акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра».

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкову І.О. змінити черговість кредиторських вимог ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра» на суму - 338 672 грн. 64 коп. та віднести їх до кредиторських вимог другої черги у реєстрі акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року, позов ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в.о. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Грицак І.О. подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовував тим, що відповідно до судових рішень у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра», з останнього стягнуто компенсацію за роботу у вихідний день - 2645,88 грн. - що відноситься до заробітної плати, включено до 2 черги та вже отримано позивачем; індексацію оплати праці за роботу у вихідний день 1542,54 грн. - що відноситься до заробітної плати, включено до 2 черги та вже отримано позивачем.

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, яка передбачена ст.117 КЗпП України у розмірі 338672,64 грн. не є заробітною платою, та відповідно була включена до 7 черги, а не до 2 черги, в яку включаються виключно вимоги щодо заробітної плати.

Оскільки, перші дві вимоги, які входять до структури заробітної плати були включені до 2 черги та отримані позивачем, спірною в межах даної справи є лише вимога на суму 338672,64 грн.

Суд першої інстанції, в результаті неправильного тлумачення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та не застосування Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, прийшов до хибного висновку, що мова йде не про заробітну плату, а про грошові вимоги щодо заробітної плати, що є більш широким поняттям порівняно із заробітною платою самою по собі.

Відповідно до чинного законодавства, в другу чергу можуть бути включені виключно вимоги щодо заробітної плати, в які не включаються вимоги позивача в розмірі 338672,64 грн.

Враховуючи, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, яка обчислена в розмірі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до заробітної плати, відсутні законні підстави для зміни черговості кредиторських вимог позивача та включення таких вимог позивача в розмірі 338672,64 грн. до 2 черги.

Такі вимоги можуть бути включені та вже включені до 7 черги.

Просив, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що скаржник замовчує ту обставину, що відповідач визначив черговість кредиторським вимог позивача не за чинною на той час редакцією Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Черговість кредиторських вимог позивача була визначена за редакцією Закону, яка втратила чинність. Тобто, відповідач визначив черговість кредиторських вимог позивача з порушенням вимог ст.52 чинної редакції Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Сьома черга кредиторських вимог стосується вимог інших вкладників та жодним чином не стосується вимог позивача, які випливають не з цивільно-правових відносин, не з відносин вкладу, а з трудового договору, з трудових відносин.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2015 року, ухвалою ВССУ від 03 лютого 2016 року та постановою Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року було задоволено вимоги позивача до ПАТ «КБ «Надра» та стягнуто з останнього на користь позивача компенсацію за роботу у вихідні в неробочі дні - 2645,88 грн.; компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати - 1542,54 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку - 342861,06 грн.

Із зазначених рішень слідує, що усі стягнуті на користь позивача грошові суми, в тому числі середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 342861,06 грн. випливали з трудових правовідносин і не були пов'язані з відносинами вкладу, а тому в будь-якому випадку не могли належати до 7 черги, адже вимоги 7 черги випливають з цивільно-правових відносин, з договору вкладу, з відносин вкладника з банком, а не з трудо-правових відносин, як у випадку позивача.

Кредиторські вимоги позивача були включені відповідачем до черговості, яка взагалі не стосується вимог позивача, а стосується інших, за своєю природою, вимог кредиторів банку.

Вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав неправомірним включення відповідачем кредиторських вимог позивача на суму 342861,06 грн. до вимог 7 черги акцептованих кредиторських вимог ПАТ «КБ «Надра».

Просила залишити рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» без задоволення.

Крім цього, відзив на апеляційну скаргу подав представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який обґрунтовував тим, що за змістом положень ч.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 2 черга - грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 7 черга - інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом.

Відповідно до п.6.1 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року №2, до грошових вимог щодо заробітної плати включається заборгованість за заробітною платою, податками і зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Таким чином, в другу чергу можуть бути включені вимоги щодо заробітної плати, в які не включаються вимоги позивача в розмірі 182721,88 грн.

Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до заробітної плати та відповідно не може бути включений до вимог 2 черги.

Враховуючи те, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, яка обчислена в розмірі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до заробітної плати, відсутні законні підстави включення вимог позивача в розмірі 338672,64 грн. до другої черги, оскільки до вказаної черги включаються виключно вимоги щодо заробітної плати. Такі вимоги можуть бути включені до 7 черги.

Просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

На зазначений відзив, ОСОБА_3 подала відповідь, яку обґрунтовувала тим, що Фонд замовчує, що черговість кредиторських вимог позивача була визначена за нечинною редакцією Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка втратила чинність.

Сьома черга кредиторських вимог стосується вимог інших вкладників та жодним чином не стосується вимог позивача, які випливають не з цивільно-правових відносин, не з відносин вкладу, а з трудового договору, з трудових відносин.

З рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року слідує, що усі стягнуті на користь позивача грошові суми, в тому числі середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 342861,06 грн. випливали з трудових правовідносин і не були пов'язані з відносинами вкладу, а тому в будь-якому випадку не могли належати до 7 черги, адже вимоги 7 черги випливають з цивільно-правових відносин, з договору вкладу, з відносин вкладника з банком, а не з трудо-правових відносин, як у випадку позивача.

Відповідач помилково намагається прирівняти стягнуті на користь позивача грошові кошти в сумі 338672,64 грн., які заявлені позивачем як кредиторські 2 черги, до грошових зобов'язань, які за своєю природою носять цивільно-правовий характер, а тому нібито можуть бути включені лише до кредиторських вимог 7 черги.

Просила, залишити рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра» та стягнуто на користь позивача компенсацію за роботу в вихідні дні у розмірі 2645 грн. 88 коп., суму індексації компенсації за роботу в вихідні дні у розмірі 1 542 грн. 54 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 338 672 грн. 64 коп., а всього 342 861 грн. 06 коп.

Дане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року №83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 року №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року №113, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову І.О. строком на 1 рік з 05 червня 2015 року до 04 червня 2016 року включно.

Рішенням Виконавчою дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 листопада 2016 року №2342 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» до 03 червня 2020 року з відповідним продовженням повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової І.О. строком на два роки до 03 червня 2020 включно.

08 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. із заявою про задоволення вимог кредитора на загальну суму 342 861,06 грн., як кредитора, передбаченого п.2 ч.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. від 19 листопада 2015 року, ОСОБА_3 повідомлено, що її визнано кредитором ПАТ КБ «Надра». Кредиторські вимоги включено до 2 черги на суму 4 188,42 грн., до сьомої черги на суму 338 672,64 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання банку перед позивачем виникли до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку 04 червня 2015 року, оскільки позивач була звільнена з банку ще 13 лютого 2009 року, і заявлені нею вимоги стосувалися цього періоду.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також цим Законом регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч.2-5 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити, зокрема, інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Статтями 48,49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені повноваження уповноваженої особи Фонду, які вона здійснює з дня свого призначення, до яких, зокрема, відноситься складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Таким чином, з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов'язань банку вважається таким, що настав. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, у відповідності до ч.2 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», опубліковані в газеті «Голос України» №103 (6107) від 12 червня 2015 року.

Позивач звернулася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» із заявою про прийняття та задоволення кредиторських вимог на загальну суму 342 861,06 грн., 08 липня 2015 року, тобто у межах 30-тиденного строку, встановленого ч.5 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду з дня свого призначення складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції станом на 24 вересня 2015 року), кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано;7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку;8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку;10) вимоги за субординованим боргом.

Тобто, для включення до другої черги вимог згідно ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», грошові вимоги мають бути заявлені щодо заробітної плати, а також мають виникнути із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає лише структуру заробітної плати, проте вказані у цій складові охоплюються поняттям «грошові вимоги щодо заробітної плати», але не дорівнюють йому.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

Згідно позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі №1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України, кошти, якi пiдлягають нарахуванню в порядку iндексацiї заробiтної плати та компенсацiї працiвникам частини заробiтної плати у зв'язку з порушенням строкiв її виплати, мають компенсаторний характер. Як складовi належної працiвниковi заробiтної плати цi кошти спрямованi на забезпечення реальної заробiтної плати з метою пiдтримання достатнього життєвого рiвня громадян та купiвельної спроможностi заробiтної плати у зв'язку з iнфляцiйними процесами та зростанням споживчих цiн на товари та послуги.

Згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у вказаному рішенні, під заробітною платою, що належить працівникові необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки зобов'язання ПАТ «КБ «Надра» виникли до початку процедури ліквідації у зв'язку з його звільненням з банку та за наявності чинних судових рішень досі невиконані, тоді як згідно з п.2 ч.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у другу чергу задовольняються грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 127/10129/17, провадження № 14-254цс18).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу виконуючого обов'язки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 13 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко