Провадження № 22-ц/779/543/2018
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Девляшевський
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ
Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянтів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

представника в/ч №1241 Національної Гвардії

України Ковалюка С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересовані особи Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Міністерство оборони України, Національна гвардія України, Міністерство соціальної політики України, та Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, про встановлення юридичного факту, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючим суддею Татаріновою О.А. 01 березня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересовані особи Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Міністерство оборони України, Національна гвардія України, Міністерство соціальної політики України та Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, звернулися із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги заявники мотивували тим, що ОСОБА_2 у період з 05 по 12 січня 2015 року, а ОСОБА_1 у періоди з 05 по 12 січня 2015 року, з 12 по 18 травня 2015 року та з 29 вересня по 04 жовтня 2015 року на добровільних засадах на прохання капітана батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_3 перебували у зоні проведення АТО, де надавали допомогу в організації та забезпеченні зв`язком вказаного батальйону, а також брали участь у бойових діях. Факт їх перебування у зоні проведення АТО підтверджується нотаріально завіреними свідченнями військовослужбовців батальйону та офіцерів військової частини №1241, 24 ОМБР ЗСУ. Посилаючись на те, що законом не визначено іншого порядку встановлення факту їх перебування у зоні проведення АТО, ніж за рішенням суду, з врахуванням збільшення позовних вимог, просили встановити факт участі у бойових діях під час АТО ОСОБА_1 у періоди з 05 по 12 січня 2015 року, з 12 по 18 травня 2015 року та з 29 вересня по 04 жовтня 2015 року, а ОСОБА_2 з 05 по 12 січня 2015 року, з метою отримання ними статусу учасників бойових дій.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, у якій посилаються на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам, що мають значення для справи, а також на порушення судом норм матеріального права. На думку апелянтів, судом першої інстанції помилково застосовано норми Порядку надання статусу учасника бойових дій, затвердженого постановою КМУ №413 від 20.08.2014 року, оскільки вказаний Порядок визначає механізм надання такого статусу особам, які були мобілізовані до ЗСУ. Натомість заявники перебували у зоні проведення АТО як добровольці та не були внесені до списків особового складу військових формувань. Крім того, апелянти зазначають, що судом першої інстанції не дано належної оцінки нотаріально завіреним свідченням військовослужбовців учасників бойових дій ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , які підтвердили їх перебування у зоні проведення АТО та допомогу у виконанні ними бойових завдань. Апелянти також звертають увагу суду на те, що участь громадян України, які добровільно забезпечували проведення АТО в Донецькій та Луганській областях, здійснювали волонтерську діяльність на боці сил АТО, в установленому законом порядку не було заборонено і з боку держави були відсутні будь-які обмеження чи заборона щодо такої участі. Посилаючись на вищенаведене, апелянти просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їх представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній. Додатково заявники зазначили, що вони звернулися до суду із вищезазначеною заявою з метою отримати статус учасника АТО в майбутньому у випадку зміни законодавства України, яке регулює відповідні відносини.

Представник в/ч №1241 Національної Гвардії України Ковалюк С.Я. доводи апеляційної скарги заперечив, пояснивши при цьому, що підстав для видачі довідки заявникам про перебування їх на території проведення АТО немає, оскільки вони у відповідних списках не значилися. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Представник Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників АТО в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності у зв`язку із неможливістю прибути в судове засідання. Додатково представник заінтересованої особи зазначив, що вирішенням питань надання статусу учасника бойових дій наділені відповідні комісії.

Не з`явилися також в засідання апеляційного суду з невідомих причин представники Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства оборони України, Міністерства соціальної політики України та Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, хоч судові повідомлення були вручені їм завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у відсутності зазначених представників заінтересованих осіб.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявники передчасно звернулися до суду із вказаною заявою, оскільки питання надання статусу учасника бойових дій розглядається відомчою комісією, у складі якого особа брала участь в АТО, до якої заявники не зверталися і будь-яких рішень відповідною комісією не приймалось. Також суд першої інстанції вважав, що заявники не представили належних та допустимих доказів на підтвердження їх участі у бойових діях. Однак, повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у частині першій статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Крім того, у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У п.2 зазначеної Постанови вказано, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватись рішеннями суду.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що заявники являються членами Громадської організації «Клуб радіоаматорів «Зелена Хвиля» та на добровільних засадах виїжджали до батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України безпосередньо у зону проведення АТО з метою надання допомоги в організації та забезпеченні зв`язком між підрозділами БОП, військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України з суміжними підрозділами 24 окремої механізованої бригади ЗСУ, що підтверджується дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами (а.с.27,28).

Із змісту вимог заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що вони звернулися до суду із заявою про встановлення факту їх участі у бойових діях під час АТО у відповідні періоди з метою отримання ними в подальшому статусу учасників бойових дій.

При цьому заявник ОСОБА_2 зазначав, що у зоні проведення АТО він перебував 8 днів, а ОСОБА_1 вказував про своє перебування в зоні проведення АТО 21 день.

Питання надання статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення регулюється «Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.

Пунктом 2-1 вказаного «Порядку» встановлено, що статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення. А тому, на думку апеляційного суду, навіть у разі встановлення судом факту перебування заявників в зоні проведення АТО у згадані заявниками періоди часу, даний факт не породжує будь-яких юридичних наслідків, оскільки заявники перебували у зоні проведення АТО менше 30 днів, визначених п.2-1 вказаного Порядку.

Також слід зазначити, що зі змісту п.5 зазначеного вище «Порядку» рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС; міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

З аналізу вищезазначеного «Порядку» слідує, що дослідження питання перебування в зоні АТО у конкретні періоди часу та надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинно було б вирішуватися відповідною комісією того відомства, до якого увійшло добровольче формування, у складі якого заявники вірогідно приймали участь в антитерористичній операції, а у разі виникнення спірних питань міжвідомчою комісією.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції зазначених вище положень чинного законодавства не врахував та відкрив провадження в даній справі і розглянув заяву по суті помилково. За наведених обставин рішення суду першої інстанції в даній справі не може бути залишено в силі.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 255, 374, 377, 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2018 року в даній справі скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересовані особи Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Міністерство оборони України, Національна гвардія України, Міністерство соціальної політики України, та Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, про встановлення юридичного факту закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст ухвали складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк