Справа № 357/7535/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 12.07.2016 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір №RF2-6638, відповідно до умов якого сума та валюта кредиту - 38160, 00 грн., строк дії з 12.07.2016 року по 09.07.2021 року зі сплатою 2,1% річних, розмір місячного платежу 1472, 00 грн. Відповідно до п.2.11 Договору для запобігання прострочення погашення заборгованості за кредитним договором, банк рекомендує позичальнику перераховувати кошти на свій поточний рахунок для обслуговування кредиту з «05» по «12» числа кожного місяця включно. Позивачка вважає, що при укладенні вищезазначеного договору порушені її права як споживача, оскільки працівники банку з умовами кредитування її належним чином не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило без тривалої затримки часу, після чого їй було вручено кредитний договір, який вона, не маючи змоги прочитати через дрібний шрифт, підписала, сподіваючись на добросовісність працівника банку. Крім того, згідно п. 9.5 Договору позичальник начеб-то підтверджує, що шляхом підписання цього документу, що він до видачі кредиту ознайомився з діючими тарифами банку та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «КРЕДОБАНК», у яких зазначено умови відкриття, ведення, закриття, поточних (карткових) рахунків; ознайомився із розміром сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки до видачі кредиту, ця інформація надана Позичальнику в письмовій формі; дозволяє банку надати третім особам інформацію, яка стала відомою йому внасліок виконання цього договору і може становити банківську таємницю; повідомлений банком про всі права та умови надання споживчого кредиту, передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачка зазначає, що вона не отримувала будь-яку довідку чи повідомлення, як окремого документа із інформацією встановленою відповідно до ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідно до п.6.1 Договору за несвоєчасне виконання грошових зобовязань позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної діючої по кредитному договору процентної ставки, вказаної в п.2.4 Договору. Отже, сума компенсації становить 100% , що відповідно п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою та є всі підстави для визнання п. 6.1 договору недійсним. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просить суд визнати недійсним кредитний договір №RF2-6638 від 12.07.2018 року в цілому.

Ухвалою суду від 12.07.2018 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк. Відзив мотивований тим, що укладений кредитний догвір повністю відповідає вимогам чинного законодавста. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. ПАТ «Кредобанк» в повному обсязі було виконано вимоги ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що передують укладенню кредитного договору, позичальнику була надана в повному обсязі необхідна інформація про умови кредитування, в тому числі про орієнтовну сукупність вартості кредиту та інші фінансові зобовязання перед банком. Ознайомившись з усіма умовами договору, ОСОБА_1 виявила бажання на укладення оскаржуваного кредитного договору та особисто його підписала, також особисто підписала Додаток №1 до кредитного договору №RF2-6638 від 12.07.2018 року, працівником банку було здійснено опитування про персональні та контактні дані клієна-фізичної особи та заповнено анкету для надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк», опитувальник клієнта фізичної особи, також особисто підписано ОСОБА_1 Отже, підписанням кредитного договору сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам договору: сума кредиту, відсоткова ставка, термін надання та повернення кредитних коштів, графік платежів, права та обовязки сторін, а також інші умови. Відповідачем були надані позивачці кошти, а позивачем вони отримані. Щодо посилання позивачки на несправедливість умов окремих пунктів укладеного кредитного договору, то вона особистим підписом посвідчила добровільність укладення спірного договору, вільно обрала кредитодавця та на момент укладення кредитного договору позивачка вважала умови розумними та справедливими, про це свідчить термін дії договору до 09.07.2021 року, та лише через 2 роки його дії ОСОБА_2 вирішила визнати його недійним. Посилаючись на зазначені обставини, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Крім того, відповідач скористався своїм правом подати зустрічну позовну заяву про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що позивачкою за первісним позовом відбувається порушення взятих на себе зобовязань. ПАТ «Кредобанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 38160, 00 грн. Згідно п. 5.2 кредитного договору позичальник щомісячно здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користуванняі кредитом та комісію за обслуговування кредиту у вигляді рівних сум ауїтетного платежу, розмір якого визначається п. 2.6. Договору. У звязку із порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору №RF2-6638 від 12.07.2018 року згідно наданого розрахунку станом на 27.07.2018 року за останньою рахується заборгованість у розмірі 40 467 грн. 26 коп., яка складається із: 23 359 грн. 90 коп.- неповернута сума кредиту; 859 грн. 09 коп. прострочені відсотки; 12 020 грн. 40 коп. прострочена комісія за адміністрування кредиту; 4 227 грн. 87 коп. пеня. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути вище зазначену суму заборгованості та судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 14.09.2018 року прийнято зустрічну позовну заву ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та обєднано її в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Кредобанк» захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Позивачка за первісним позовом, отримавши зазначену ухвалу суду, своїм правом подати відзив на зустрічну позовну заяву не скористалась, у судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, її представник подав до суду клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач за первісним позовом в судове засідання свого представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні первісного позову.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч. 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, зясувавши правову позицію сторін, дослідивши надані сторонами докази в межах предмету доказування, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 12.07.2016 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №RF2-6638, відповідно до п.1 якого банк зобовязався надати у власність позичальникові грошові кошти (кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк на на умовах, встановленим цим договором.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2, 2.3, 2.4 Договору сума та валюта кредиту - 38 160 грн. 00 коп., дата видачі кредиту 12.07.2016 року, термін кредитування до 09.07.2021 року, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти (фіксована процентна ставка) 2,1% річних.

Пунктом 2.12 Договору визначено, що позичальник сплачує банку комісії: 1) за видачу кредиту, одноразово - 0% від суми кредиту, сплачується в день видачі кредиту; 2) за управляння кредитом, сплачується щомісячно відповідно до графіку платежів; 3) інші комісії, передбачені тарифами банку, які стягуються при обслуговуванні поточного рахунку для обслуговування кредиту.

ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 38 160 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 32649885 від 12.07.2016 року на суму 26 998 грн. та меморіальним ордером № 32650598 від 12.07.2016 року на суму 11 162 грн.

Згідно п. 5.2 кредитного договору позичальник щомісячно здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користуванняі кредитом та комісію за обслуговування кредиту у вигляді рівних сум ауїтетного платежу, розмір якого визначається п. 2.6. Договору.

Згідно п. 2.6 Договору розмір щомісячного платежу становить 1 472 грн.

У відповідності до п. 2.11. Договору для запобігання прострочення погашення заборгованості за кредитним договором, банк рекомендує позичальнику перераховувати кошти на свій поточний рахунок для обслуговування кредиту з «05» по «12» числа кожного місяця включно. Перший щомісячний платіж має бути сплачений не пізніше 12.08.2016 року.

Згідно п.п.6.1 Договору за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню у розмірі подвійної діючої по кредитному договору процентної ставки, вказаної в п.2.4 Договору але не менше 2 грн. за кожен день прострочення.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Кредобанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Таким чином, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки, тощо. Судам слід з'ясовувати: чи спірний кредитний договір підписаний сторонами; чи досягли сторони згоди з усіх істотних умов договору; чи мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; чи особа на момент укладення договору заявляла про додаткові умови договору; чи виконувалися в подальшому умови договору; чи надавав банк особі документи, які передували укладенню кредитного договору, в тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; чи підписувала особа додатки до кредитного договору, де міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 р. У справі № 6-1341цс15.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Суд критично ставиться на посилання позивачки на те, що банком їй не було надано всієї інформації про умови кредиту всупереч вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ОСОБА_1 особисто підписала оспорюваний кредитний договір та додаток до нього, підтвердивши тим самим, що банк надав їй у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, передбачену ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 9-10).

На підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, за змістом ч. 1 ст. 229, ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин може бути визнано вчиненим під впливом обману у випадку навмисного, цілеспрямованого введення іншої особи в оману стосовно фактів, які впливають на вчинення правочину. Ознакою омани є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Згідно ст. ст. 77-80 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наявність умислу в діях банку, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Однак, ОСОБА_1 в порушення вимог ст. ст. 77-81 ЦПК України не надано суду доказів, які підтвердили б наявність умислу в діях банку, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману.

Доводи позивачки за первісним позовом в частині несправедливості та суперечливості положень оспорюваного кредитного договору суд оцінює критично, оскільки вони випливають лише з її особистих суб'єктивних оцінок як боржника, зацікавленого у мінімізації своїх грошових зобов'язань. При цьому на час укладання договору остання була згодна з його умовами та взяла на себе відповідні зобов'язання добровільно.

Задовольняючи зустрічний позов, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом в повному обємі виконав свої зобовязання за вказаним кредитним договором та надав ОСОБА_1 кредит в сумі 38 160 грн. 00 коп.

Разом із тим, відповідачка не повернула отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію.

Так, згідно наданого позивачем розрахунку станом на 27.07.2018 року відповідачка має заборгованість за вказаним кредитним договором №RF2-6638 у розмірі 40 467 грн. 26 коп., яка складається із: 23 359 грн. 90 коп.- неповернута сума кредиту; 859 грн. 09 коп. прострочені відсотки; 12 020 грн. 40 коп. прострочена комісія за адміністрування кредиту; 4 227 грн. 87 коп. пеня.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1.ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1ст.1049 ЦК України).

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 з умовами кредитного договору від 12.07.2016 року була ознайомлена при його укладенні, підписала вказаний договір і отримала кредит в обумовленій кредитним договором сумі, але вищевказані умови кредитного договору порушила.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, позивач за зустрічним позовом повністю довів обставини, на які посилається, тоді як відповідачка за зустрічним позовом своїх зобов'язань за договором кредиту не виконалата та не надала суду жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача.

З урахуванням того, що у відповідачки перед позивачем існує заборгованість, яка нею добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №RF2-6638 від 12.07.2016 року станом на 27.07.2018 року становить 40 467 грн. 26 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду із первісним позовом, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору в силу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»

Разом із тим, ПАТ «Кредобанк» при зверненні до суду із зустрічним позовом сплатив судовий збір у розмірі 1 762 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем за зустрічним позовом судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачки за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 207, 215, 229, 230, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 626-629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 4, 12, 13, 77-80, 81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товаритсва з обмеженою відповідальністю «Кредобанк», , р/р 290999901 в ПАТ «Кредобанк, МФО 325365, заборгованість за кредитним договором №RF2-6638 від 12.07.2016, що становить 40 467 грн. 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товаритсва з обмеженою відповідальністю «Кредобанк», , р/р 290999901 в ПАТ «Кредобанк, МФО 325365 судовий збір у сумі 1 762 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяОСОБА_4