Справа № 479/1054/18 Суддя суду першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/812/416/18 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

за участю: позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 2 листопада 2018 року, постановлену суддею Репушевською О.В. в приміщені цього суду, про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_3 до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

8 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Кривоозерського професійного аграрного ліцею (далі Кривоозерський ліцей), де зазначав, що рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 4 листопада 2016 року його було поновлено на посаді старшого майстра Кривоозерського ліцею з 7 квітня 2017 року. На виконання вказаного рішення директором Кривоозерського ліцею 6 червня 2017 року видано наказ № 81-к, яким його було поновлено на посаді старшого майстра ліцею з 7 квітня 2017 року.

Разом з тим, посада «старшого майстра», на яку його нібито поновлено, відсутня в штатному розпису закладу, а тому він фактично знаходиться «поза штатом», а заробітна плата йому виплачується з фонду економії заробітної плати, тобто він немає тих повноважень, що мав при звільненні.

За такого порушуються його трудові права, оскільки він фактично є безробітною особою, яка не перебуває з підприємством в трудових відносинах, а відтак і виплата заробітної плати не є гарантованою.

Посилаючись на те, що рішення про поновлення на роботі виконано відповідачем лише формально, оскільки відповідач обмежився тільки видачою наказу про поновлення позивача на роботі без фактичного поновлення останнього на роботі, а саме на посаді, яка включена до штатного розпису навчального закладу, ОСОБА_3 просив суд зобовязати Кривоозерський ліцей ввести посаду «старшого майстра», на яку його було поновлено на роботі, в штатний розпис даного навчального закладу та здійснювати виплату належної йому заробітної плати з фонду заробітної плати Кривоозерського ліцею.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 2 листопада 2018 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_3 відмовлено за п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у звязку з тим, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження, місцевий суд виходив із того, що зміст позовних вимог вказує на порушення фінансово-господарської діяльності в Кривоозерському ліцеї, що може бути предметом перевірки центральним органом виконавчої влади, яка реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, відповідно до ст. 35 Закону України «Про працю». Також позовна заява не містить посилань на порушення відповідачем права позивача на працю чи на оплату праці, зокрема, на обставини невиплати заробітної плати в установлений строк, заборгованості по заробітній платі, що відноситься до індивідуальних трудових спорів, отже позов ОСОБА_3 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі, а висновок суду не відповідає обставинам справи, просив скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Обґрунтовуючи свою скаргу позивач зазначав, що до його звернення до Кривоозерського районного суду Миколаївської області з даним позовом він попередньо звертався в усі відповідні органи держави, в тому числі і в ті, про які зазначає суд в ухвалі, однак ці органи фактично нічого не зробили, а лише констатували факт порушення його прав або ж перекладали вирішення даного питання на інші державні органи.

У відзиві на апеляційну скаргу Кривоозерський професійний аграрний ліцей висловився про залишення апеляційної скарги без розгляду, зазначаючи, що ліцей не порушував трудові права позивача, оскільки вимога позивача щодо поновлення його на посаді згідно штатного розпису з виплатою зарплати з основного фонду заробітної плати не може бути задоволена, оскільки така посада відсутня.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст.ст. 55, 124), а ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративним справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначені її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у звязку з чим може звернутися до суду у визначений законом спосіб.

За положеннями ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд своєю ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказана підстава включає в себе перш за все справи непідвідомчі суду, а також випадки звернення до суду з вимогами, які не підлягають правовому захисту.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне. По-друге, таким критерієм є суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою (ст. 2 КЗпП України).

Працівники реалізують своє право на працю, зокрема, через право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконаної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами ( ст. 4 КЗпП України).

В позовній заяві ОСОБА_3 стверджує, що роботодавцем порушуються його трудові права, по-перше, він працевлаштований на посаду не за штатним розписом, по-друге, в наслідок цих дій він не перебуває з підприємством в трудових відносинах та виплата заробітної плати не є гарантованою, а по - третє, відповідач вже тривалий час не забезпечує його робочим місцем та не реагує на його звернення з цього приводу.

Таким чином, зі змісту позовної заяви та обґрунтування доводів позову вбачається, що ОСОБА_3 доводить порушення його трудових прав, а не посилається на порушення фінансово-господарської діяльності в Кривоозерському ліцеї, як помилково зазначив місцевий суд.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх трудових прав, передбачених Конституцією України та трудовим законодавством, а тому суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що позивач звернувся з вимогами, які не підлягають правовому захисту.

Отже, висновок районного суду про неможливість розгляду позову ОСОБА_3 у порядку цивільного судочинства є таким, що не відповідає нормам ні матеріального, ні процесуального права.

Більш того, особа, звертаючись до суду з позовом, обґрунтованість позовних вимог формулює в міру розуміння ним викладених в позові правовідносин, а тому якщо у суду є певні сумніви щодо змісту позовних вимог ( п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України), суд наділений правом відповідно до ст. 185 ЦПК України залишити позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Також за приписами ч. 1 ст. 189 ЦПК України під час проведення підготовчого засідання, одним із завдань на цій стадії цивільного процесу є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Суд першої інстанції, розглядаючи позовну заяву ОСОБА_3, цих приписів цивільно-процесуального законодавства не врахував.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскільки апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість ухвали районного суду щодо відмови у відкритті провадження та не наділений повноваженнями при розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду розглядати позовні вимоги по суті спору.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права позивача на гарантії захисту у суді його прав та інтересів, а відтак ухвала суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 2 листопада 2018 року скасувати, а матеріали позовної заяви направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів, обчислюючи цей строк, з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Л.М. Прокопчук

ОСОБА_5

Повний текст постанови складено 14 грудня 2018 року.