Справа № 758/1945/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі судового засідання Філіпповій О.В., Горбані О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

представників відповідача - Мельника О.В. та адвоката Савчук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Подільського районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна" (надалі ТОВ "Піонер Насіння Україна"), третя особа: ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2017 р. позивач, уточнивши свої вимоги, звернулася до суду з позовною заявою, в якій, уточнивши свої позовні вимоги, просить скасувати наказ відповідача від 04.10.2016 р. № 80 "Про внесення змін до штатного розкладу підприємства", скасувати наказ відповідача від 23.01.2017 р. № 02-к "Про припинення трудового договору", яким її звільнено з посади менеджера (управителя) зі збуту департаменту продажів та маркетингу, поновити її на даній посаді з 24.01.2017 р., стягнути з відповідача середнійзаробіток за час вимушеного прогулу з 24.01.2017 р. до дня поновлення на роботі в розмірі1 139,95 грн. за кожен день прогулу та моральну шкоду в розмірі 71 817,12 грн.

Позов мотивовано тим, що наказом директора ТОВ "Піонер Насіння Україна" ОСОБА_5 від 23.01.2017 р. № 02-К вона була звільнена з посади менеджера (управителя) зі збутуу зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі ст.40 п.1 КЗпП України. Підставою звільнення є наказ від 04.10.2016 р. № 80. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки їй не була запропонована інша робота і вона мала перевагу на залишення на роботі. Також посилалась на те, що про майбутнє скорочення її не було повідомлено за 2 місяці, а лише 25.11.2016 р. Стверджувала про погіршення відповідачем умов її праці, психологічний тиск, затримку заробітної плати та перебування її у постійному стресі. В зв'язку з незаконним звільненням вона підлягає поновленню з оплатою вимушеного прогулу виходячи з середнього заробітку. Крім того, стверджує, що порушення трудових прав призвели до заподіяння їй моральної шкоди, яку позивач оцінює у 71 817,12 грн.

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 25.09.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіоновій Н.М.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Наполягали, що відповідач невчасно повідомив позивача про майбутнє скорочення та не запропонував їй іншу роботу.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на звільнення позивача з роботи відповідно до вимог трудового законодавства. Суду також подані письмові заперечення, в яких відповідач посилається на те, що наказом директора від 04.10.2016 р. № 80 на підприємстві було внесено зміни до штатного розпису та скорочено посаду менеджера (управителя) зі збуту. 05.10.2016 р. позивачу було вручено персональне повідомлення про скорочення та про наступне вивільнення, яке вона відмовилася підписувати. Відмову позивача засвідчено актом від 05.10.2016 р.Зазначали, що на підприємстві була лише одна посада менеджера (управителя) зі збуту, яку займала позивач, а тому вона не мала переважного права на залишення на роботі. Стверджували, що у відповідача також не було вакантних посад, які б можна було запропонувати позивачу. У зв'язку з цим, вважали звільнення позивача на підставі наказу від 23.01.2017 р. № 02-К законним та просили у позові відмовити.

Ухвалою від 04.12.2017 р. було задоволено клопотання представника відповідача Савчук В.І. та до участі в розгляді справи як третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог залучена керівник підприємства - ОСОБА_5

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.).

Суд, встановивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, з 02.10.2007 р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді економіста.

11.01.2012 р. переведена на посаду менеджера (управителя) із збуту відділу з продажів. 03.10.2016 р. найменування структурного підрозділу змінено на департамент продажів та маркетингу.

Наказом директора ТОВ "Піонер Насіння Україна" від 23.01.2017 р. № 02-К позивача звільнено з посади менеджера (управителя) із збуту департаменту продажів та маркетингу у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі ст.40 п.1 КЗпП України.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пункті 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Зі справи вбачається, що скорочення посад та чисельності працівників відбувалось відповідно до наказу директора ТОВ "Піонер Насіння Україна" ОСОБА_5 від 04.10.2016 р. № 80 "Про внесення змін до штатного розкладу підприємства", згідно якого з 05.12.2016 р. виключено посаду менеджера (управителя) зі збуту (арк.спр.45).

Згідно штатного розпису від 30.09.2016 р. у складі департаменту продажів та маркетингу містилася одна посада менеджера (управителя) зі збуту (арк.спр.128-130). Згідно нового штатного розпису від 01.03.2017 р. зазначена посада відсутня.

Відповідно до статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Як вбачається з наданих відповідачем документів, таке рішення і новий штатний розпис були зумовлені удосконаленням структури підрозділів підприємства, що є правом власника.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 р. по справі № 442/2351/16 зазначив, що суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності і штату працівників, мали місце у ТОВ "Піонер Насіння Україна". При цьому, суд не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівник попереджається персонально не пізніше, ніж за 2 місяці. Одночасно з попередженням власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу та тому ж підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Повідомленням директора ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_1від 05.10.2016 позивача повідомлено про заплановане вивільнення на підставі ст.40 п.1 КЗпП України. У повідомленні зазначено, що звільнення позивача з посади менеджера (управителя) із збуту відбудеться не раніше, ніж через два місяці з моменту його вручення, а також, що на даний момент відсутні вакантні посада за професією позивача (арк.спр.104).

Актом від 05.10.2016 р. за підписом свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 засвідчено, що позивач ОСОБА_1 05.10.2016 р. ознайомлена з повідомленням про заплановане вивільнення та повідомлена про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням посади менеджера (управителя) із збуту, яку вона обіймала. В акті зазначено, що копія повідомлення про заплановане вивільнення була надана ОСОБА_1, однак від підпису про ознайомлення з ним вона відмовилась (арк.спр.105).

Зазначені обставини були також підтверджені свідком ОСОБА_10 У суду не має підстав стави під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених даним свідком, його показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам.

Позивач, ОСОБА_1 у своїх поясненнях заперечувала, що була повідомлена про заплановане вивільнення 05.10.2016 р.

Суд критично ставиться до вказаних пояснень позивача та виходячи з наданих суду письмових доказів приходить до висновку, що позивач була повідомлена про скорочення повідомленням про заплановане вивільнення від 05.10.2016 р.

Таким чином, повідомлення позивача про майбутнє вивільнення відбулось 05.10.2016 р., після чого 23.01.2017 р. позивач була звільнена на підставі ст.40 п.1 КЗпП України, а тому відповідач дотримався вимоги щодо попередження позивача за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст.40 ч.2 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Сторона позивача стверджує, що на офіційному сайті компанії в Інтернеті були розміщені оголошення про пошук працівників на посади, суміжні з її кваліфікацією. Сторона відповідача стверджує, що вакантних посад в ТОВ "Піонер Насіння Україна" не було, а посади, про які говорить сторона позивача імовірно були у ТОВ "Дюпон Україна", де позивач не працювала.

Перевіряючи доводи сторін, суд виходить з такого.

Наданими документами підтверджено, що у відповідача не було вакантних посад за період з 04.10.2016 по 23.01.2017 р.

Згідно з наданим суду листом директора Подільського районного центру зайнятості ОСОБА_11 ТОВ "Піонер Насіння Україна" звіти по формі 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" за період з 04.10.2016 по 23.01.2017 р. не подавало (арк.спр.132).

У штатних розписах ТОВ "Піонер Насіння Україна" від 30.09.2016 р. та від 29.12.2016 р. вакантні посади також не містяться (арк.спр.128-130, 133-135).

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що у відповідача були відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані позивачу. Доказів зворотнього позивачем суду не надано.

Відповідно до ст.49-2 ч.2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до ст.42 ч.1 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Позивач посилалася на те, що стаж її роботи у ТОВ "Піонер Насіння Україна" складає 9 років, з яких 4 роки на посаді менеджера (управителя) зі збуту. У зв'язку з цим вважає, що вона мала переважне право на залишення на роботі, яке не було враховано відповідачем при звільненні.

Сторона відповідача посилалася на те, що у штатному розкладі підприємства була лише одна посада менеджера (управителя) зі збуту, яка й була скорочена наказом директора ОСОБА_5 від 04.10.2016 р. № 80. У зв'язку з цим вважали, що позивач не підлягала порівнянню з іншими працівниками на інших посадах.

При вирішенні цього питання суд виходить з наступного.

Верховний Судом у постанові від 16.01.2018 р. по справі № 519/160/16 вказав, що за змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

Судом встановлено, що на момент видачі наказу директора ОСОБА_5 від 04.10.2016 р. № 80 у штатному розписі відповідача від 30.09.2016 р. містилась лише одна посада менеджера (управителя) зі збуту в департаменті продажів та маркетингу (арк.спр.128-130).

У зв'язку з цим, у відповідача не було обов'язку визначати осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, оскільки на посаді менеджера (управителя) із збуту працювала лише позивач, яка й була звільнена за скороченням на підставі ст.40 п.1 КЗпП України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства при звільненні позивача, порушення трудових прав позивача при її звільненні немає, а тому підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі відсутні і в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Оскільки вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про поновлення на роботі, тому і в задоволенні вимог в цій частині також слід відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду у встановлений статтею 233 ч.1 КЗпП України місячний строк.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки не засновані на законі та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, ст.ст.40 ч.1 п.1, 42, 49-2, 232, 233 КЗпП України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України ),

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна" (місцезнаходження за адресою: м.Київ, вул.Спаська, буд.30-А; ), третя особа: ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова