пр. № 4-с/759/171/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Святошинський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Петренко Н. О.

при секретарі судових засідань Васюри Я. В.

за участю заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Миронова Дмитра Андрійовича про відкриття провадження ВП №57090942

ВСТАНОВИВ:

09.10.2018 року до суду надійшла скарга ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Миронова Дмитра Андрійовича про відкриття провадження ВП №57090942.

Скаргу обґрунтовано тим, що 31.08.2018 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Мироновим Д.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57090942 за заявою ОСОБА_4, про примусове виконання виконавчого листа №2-1843-1/04, виданого Святошинським районним судом міста Києва 16.02.2007, про стягнення з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (1971 р.н., адреса: АДРЕСА_2) аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян починаючи з 07.05. 2004 року і до досягнення дитиною повноліття.

Боржник зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 31.08.2018 року є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що повернення виконавчого документу стягувачу від Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва було здійснено на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого листа в якій вказано, що боржник регулярно сплачує аліменти.

Крім того, боржник вважає, що оскаржуваною постановою не встановлений період стягнення аліментів, а від так, оскільки період стягнення аліментів за минулий період обмежений, відповідно до статті 194 Сімейного кодексу України, десятирічним терміном до пред'явлення виконавчого листа до виконання, то стягнення аліментів не може бути здійснено.

17.10.2018 року до суду надійшов відзив на скаргу ОСОБА_2 від представника суб'єкта оскарження ОСОБА_7, в якому зазначено, що суб'єкт оскарження вважає, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки спірне рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №57090942 прийнято ним відповідно до положень частини першої, частини п'ятої ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження". Підстави для повернення листа стягувачу, що передбачені частиною четвертою ст. 4 Закону "Про виконавче провадження" відсутні. У скарзі не взято до уваги пололження статей 4, 26 вищезгаданого Закону.

ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник Святошинського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Відповідно до частини другої ст. 450 ЦПК неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги не перешкоджає її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 02.07.2004 року було ухвалено стягнути з боржника на користь стягувача аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 07.05.2004 року до досягнення дитиною повноліття.

На підставі даного рішення суду було видано виконавчий лист №2-1843-1 від 02.07.2004 року.

26.08.2004 року зазначений виконавчий лист було подано до виконання до відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі міста Києва за місцем роботи боржника - ПП "Авангард-Київ" (м. Київ, вул. Пожарського, 6).

Ухвалою Святошинського районного суду від 16.02.2007 року за заявою відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі м. Києва було видано дублікат виконавчого листа №2-1843-1/04, оскільки оригінал було втрачено при пересилці.

Ухвалою Святошинського районного суду від 19.05.2014 про відмову у видачі дубліката виконавчого листа встановлено, що оригінал виконавчого листа №2-1843-1/04 на час вирішення відповідної заяви стягувача знаходився на виконанні у відділі державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві за місцем реєстрації ПП "Авангард-Київ", директором якого є боржник. Крім того судом зазначено, що, оскільки оригінал виконавчого листа знаходиться на виконанні в органах державної виконавчої служби, то заява стягувача про видачу дубліката виконавчого листа не підлягає задоволенню.

Як вбачається з копії виконавчого листа №2-1843-1/04 від 16.02.2007р., наданого до суду представником суб'єкта оскарження разом з відзивом на скаргу, станом на 01.12.2013р. сума заборгованості з аліментів складала 78 779,48 гривен.

В заяві від 12.04.2017 року до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва про повернення виконавчого листа №2-1843-1/04 від 16.02.2007р. стягувач зазначила, що аліменти отримує своєчасно та в повному обсязі.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва виконавчий лист №2-1843-1/04 від 16.02.2007р. повернуто стягувачу на підставі його заяви від 12.04.2017 року.

В заяві від 22.08.2018 року до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва про відкриття виконавчого провадження стягувач стверджує, що з 2017 року аліменти від боржника не отримує.

31.08.2018 спірною постановою відкрито виконавче провадження ВП №57090942 про стягнення з боржника на користь стягувача аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян,починаючи з 07.05. 2004 року і до досягнення дитиною повноліття.

Досліджуючи вказані обставини справи та, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів відповідно до статті 89 ЦПК, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами першою, другою та четвертою статті 10 ЦПК передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 18 ЦПК судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 частини другої статті 18 Закону виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 26 Закону передбачає, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону та, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

На підставі аналізу наведених правових норм суд доходить до висновку, що державний виконавець, приймаючи спірну постанову діяв згідно із законом, з метою реалізації права стягувача, на виконання рішення суду.

Аргументи боржника, що викладені у скарзі щодо підтримки своїх доводів не беруться судом до уваги, оскільки державний виконавець під час відкриття виконавчого провадження та винесення спірної постанови діяв в межах повноважень, наданих йому законом, на підставі заяви стягувача, яка, в свою чергу, реалізувала своє право звернення до органу державної виконавчої служби з приводу примусового виконання судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 10, 11, 12, 13, 259, 260, 447, 450, 451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження»,суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Миронова Дмитра Андрійовича про відкриття провадження ВП №57090942.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинського районний суду міста Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О.Петренко