ПОСТАНОВА

іменем України

25 квітня 2018 року м. Кропивницький

справа № 391/102/18

провадження № 22-ц/781/795/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Чельник О.І.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

секретаря: Бодопрост М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький в порядку спрощеного провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2018 року у складі судді Мумиги І.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконною відмови щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та зобовязання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати її у приватну власність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2018 року відмовлено у відкритті провадження у цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі по тексту ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області) про визнання незаконною відмови щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та зобовязання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати її у приватну власність.

Розяснено заявнику, що вказана позовна заява відноситься до юрисдикції Кіровоградського окружного адміністративного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що підставою його позовної заяви є порушення відповідачем його цивільних прав, оскільки спір виник відносно обєкта цивільних прав, тобто вже сформованої земельної ділянки з присвоєним кадастровим номером :02:000:5062 площею 2,0000 га, розташованої на території Коротяцької сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Вважає, що його позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно-правовим та на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Проте, колегія суддів вважає, що з таким висновком суду погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі п. 1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обовязках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема повязаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Зазначена правова позиція також висловлена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-1094цс17.

Як вбачається зі змісту позовної заяви вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на порушенні відповідачем його цивільних прав, оскільки спір виник відносно вже сформованої земельної ділянки з присвоєним кадастровим номером :02:000:5062 площею 2,0000 га, розташованої на території Коротяцької сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Розмежовуючи дискрецію при визначенні предметної та суб'єктної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Земельного Кодексу України суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно зі ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі . Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Як роз'яснено в пункті 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом ОСОБА_1 про визнання незаконною відмову щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та зобовязання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати її у приватну власність підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо його цивільного права, а відтак його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що вимоги позивача відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 389, 390 ЦПК України

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: О.Л. Дуковський

ОСОБА_2