Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Кваші І.М.,

при секретарі судового засідання - Дем"яненко Н.М.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чорнобай цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства "Нива" про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі.

В обгрунтування позовних вимог вказала, що після смерті баби ОСОБА_3 успадкувала земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,3232 га, кадастровий номер :06:000:0328, що знаходиться в адміністративних межах Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району. 02.01.2011 між ОСОБА_3 та ПСП "Нива" було укладено договір оренди даної земельної ділянки терміном на 20 років, зареєстрований 28.07.2011 року відділом Держкомзему у Чорнобаївському районі Черкаської області за № 0847. Відповідно до п.9 та 11 договору оренди землі відповідач зобов"язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 4% від вартості оцінки земельного паю орендну плату не пізніше 31 грудня кожного року. Однак, відповідач порушує свої зобов"язання щодо своєчасного розрахунку за користування земельною ділянкою з 2014 по 2017 роки. На даний час заборгованість по орендній платі за використання земельної ділянки складає 10570 грн. Вважає, що в неї є всі підстави для розірвання договору оренди землі в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в частині вимог про розірвання договору оренди та просив задовольнити. Вказав на те, що відповідач не виконує умови договору оренди, існує постійна заборгованість. Заначив, що після звернення до суду ПСП "Нива" виплатило заборгованість по орендній платі за 2017 рік, а тому в цій частині позов не підтримує.

Представник відповідача ПСП "Нива" ОСОБА_4 в судове засідання не з"явився. 05.04 2018 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вказав на те, що відповідно до умов договору оренди землі орендар сплачує орендну плату протягом року. Однак, умовами договору не зазначено де, та як має сплачуватись орендна плата, а відтак виплата орендної плати за користування земельною ділянкою здійснюється на підставі заяви орендодавця за місцем знаходження ПСП "Нива". В 2017 році позивач не надала рахунок і не з"явилася для отримання коштів і тому лише після надання реквізитів розрахункового рахунку позивачу були виплачені кошти в повному розмірі. Заявлена позивачем до стягнення заборгованість була виплачена до подачі позовної заяви.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Рішенням Чорнобаївського районного суду від 01.04.2014 року за позивачем визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського площею 5,3232 га, що знаходиться в адміністративних межах Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району та належала її бабі ОСОБА_3, померлій 15.05.2013 року (а.с. 10-11).

Право власності ОСОБА_2 зареєструвала 26.06.2014 року у встановленому законодавством порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 12).

02 січня 2011 року між ОСОБА_3 та ПСП "Нива" укладено договір оренди землі, за яким орендодавець передала в оренду відповідачу належну їй земельну ділянку строком на 20 років (копія договору, а.с. 8-9).

Вищевказаний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Чорнобаївському районі Черкаської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.07.2011 за № 0847.

Згідно ч. 1 ст. 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обовязки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Тобто на даний час орендодавцем земельної ділянки за договором є ОСОБА_2

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, повязані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України (далі ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

З системного аналізу викладених норм вбачається, що розірвання договору оренди земельної ділянки на вимогу однієї з сторін можливе за певних умов, зокрема, в разі систематичної невиплати орендарем визначеної за договором орендної плати.

З розуміння категорії «систематичність» випливає, що припинити право користування земельною ділянкою (припинити земельні договірні правовідносини) можливо лише в разі, невнесення орендної плати два та більше разів, а разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Такою є правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 28.09.2016 року №6-977цс16.

Підставою для розірвання договору оренди у даній справі позивач зазначає несвоєчасну виплату орендної плати за 2014, 2015, та 2017 роки. В 2016 році обов"язки за договором орендарем виконано вчасно.

Аналізуючи надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що така позиція позивача не має юридичного підгрунтя.

Судом встановлено несвоєчасність виплати орендної плати за 2017 рік (згідно договору - протягом року, виплачено в лютому 2018 року, платіжне доручення № 243 від 09.02.2018 (а.с. 47).

Проте належних доказів щодо несвоєчасної виплати орендної плати за 2014 та 2015 роки позивачем суду не надано. Надані до позову копії актів звірки розрахунків не є фінансовими документами, не оформлені належним чином, а тому судом до уваги не приймаються.

В ст.ст. 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "про судове рішення у цивільній справі" встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, систематична несплата орендної плати відповідачем не знайшла свого підтвердження, на день звернення позивача до суду заборгованості відповідача перед позивачем немає, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (с. Лихоліти Чорнобаївського району Черкаської області, вул. Пушкіна, 17, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Приватного сільськогосподарського підприємства "Нива" (с. Лукашівка Чорнобаївського району Черкаської області, ) про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту до Апеляційного суду Черкаської області через Чорнобаївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Кваша