Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8711/16-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю.І.
Категорія 41 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/8711/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Комунального навчального закладу «Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат 1-ІІІ ступенів №2» Житомирської обласної ради, Управління освіти Житомирської обласної державної адміністрації про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 вересня 2018 року, постановлене під головуванням судді Драча Ю.І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з 1993 року працювала вихователем у Житомирській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів №2. За час своєї роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони, постійно удосконалювала свої практичні навички та знання, дбала про духовний розвиток учнів та переймалась матеріально-побутовими проблемами дітей.

Намагаючись забезпечити дітям належний рівень навчання, виховання та матеріально-побутового забезпечення, вона неодноразово зверталась до керівництва школи та у вищі інстанції із заявами, в яких гостро висвітлювала проблеми навчального закладу, зокрема, вимагала негайно вжити відповідні заходи у зв'язку з недопустимою поведінкою та висловлюванням окремих вчителів на адресу учнів, порушенням прав дітей. Внаслідок цього адміністрація навчального закладу та колеги з 2001 року почали негативно ставитись до неї, принижувати її, переводили без її згоди вихователем у інші класи, де навчались діти із важкими проблеми та вадами здоров'я.

22 лютого 2006 року на засіданні шкільної ради її діяльність гостро критикували члени ради, безпідставно зазначивши, що вона неодноразово морально принижувала учнів та застосовувала до них фізичну силу.

21 березня 2006 року на зборах шкільного колективу вихователь ОСОБА_2 зазначив, що "діти її недолюблюють та вона не відповідає своїй кваліфікаційній категорії, не дбає про моральне виховання учнів, має неврівноважений характер та недоліки у роботі".

Окрім того, у характеристиці, підготовленій та підписаній старшим вихователем ОСОБА_2, яка адресована Житомирській обласній психіатричній лікарні, зазначено, що в її характері " з'явились риси, які були на перешкоді успішної виховної діяльності, роботі з дітьми, домінуючими рисами стали невпевненість, підозрілість, апатія, депресивні настрої, неадекватна реакція на зауваження, налаштованість на конфлікт".

Ставлення до неї колег та керівництва навчального закладу погіршилось ще й після того, як вона звернулась до обласного управління освіти із заявою про надання їй індивідуальних годин роботи з деякими дітьми. Звернення із даною заявою було зумовлене тим, що на її утриманні та піклуванні перебував хворий батько.

На думку ОСОБА_1, вказана інформація є недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Внаслідок такого ставлення колег та адміністрації школи, а також поширення цієї інформації їй була спричинена моральна шкода, адже вона тривалий час піддавалась приниженню, перебувала у стресовому стані та потрапила до психіатричної лікарні. 4 вересня 2008 року вона внаслідок психологічного тиску адміністрації школи змушена була написати заяву про звільнення за власним бажанням.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність і порушує право на недоторканність ділової репутації, та спростувати: інформацію, викладену в акті засідання шкільної ради від 22 лютого 2006 року, наступного змісту : «вихователька ОСОБА_1 неодноразово (систематично) піддавала всіх дітей моральному приниженню та фізичному покаранню"; інформацію, поширену в протоколі №1 загальних зборів трудового колективу загальноосвітньої спеціальної школи-інтернату І-ІІІ ступенів для глухих дітей м. Житомира від 21 березня 2006 року, про те, що "вихователь ОСОБА_1 не відповідає своїй кваліфікаційній категорії, не дбає про моральне виховання учнів, має неврівноважений характер та недоліки в роботі"; а також інформацію, яка міститься у характеристиці від 16 вересня 2008 року, адресованій до Житомирської обласної психіатричної лікарні, наступного змісту: " в характері вихователя з'явились риси, які були на перешкоді успішної виховної діяльності, роботі з дітьми; домінуючими рисами стали невпевненість, підозрілість, апатія, депресивні настрої, неадекватна реакція на зауваження, налаштованість на конфлікт".

Також просила зобов'язати Комунальний навчальний заклад "Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів №2" в особі керівника в присутності свідків вибачитись перед нею за приниження її честі, гідності та поширення інформації, яка не відповідає дійсності, та зачитати на зборах її позитивну характеристику .

Окрім того, просила стягнути з даного навчального закладу 10000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що суд надав перевагу доказам, які надані відповідачем, залишивши поза увагою зміст її позитивних характеристик за підписами попередніх керівників цього навчального закладу; чисельні грамоти та подяки, диплом Управління освіти та науки Житомирської обласної державної адміністрації, виданий їй за активну участь у 10 обласній постійно діючій виставці "Сучасна освіта Житомирщини 2007"; сертифікат про її участь у Х Міжнародній науково-практичній конференції " Простір арт-терапії": досвід становлення".

Суд безпідставно послався на наказ Управління освіти і науки Житомирської обласної державної адміністрації від 6 квітня 2006 року, на підставі якого її притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оскільки вона протягом року з дня його видачі не вчиняла дисциплінарних правопорушень, відтак вважається такою, що не притягувалась до дисциплінарної відповідальності.

В судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу.

На думку представника Комунального навчального закладу "Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів №2" Житомирської обласної ради, апеляційна скарга є безпідставною, оскільки зазначена інформація відповідає дійсності. Суду не надано жодного належного доказу того, що адміністрація школи та колеги зневажливо ставились до ОСОБА_1 чи ображали її.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 1 вересня 1993 року по 4 вересня 2008 року обіймала посаду вихователя Комунального навчального закладу "Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів №2" Житомирської обласної ради.

Долучений до матеріалів справи акт, складений комісією даного навчального закладу 22 лютого 2006 року з метою перевірки звернення учнів 4-Д класу щодо фактів грубого поводження з ними вихователя ОСОБА_1, містить інформацію про те, що під час проведення бесіди з дітьми з'ясувалось, що "ОСОБА_1 неодноразово піддавала всіх дітей моральному приниженню та фізичному покаранню... В процесі розмови виявилось, що такому психологічному та фізичному тиску діти піддаються систематично...".

Окрім того, судом досліджувався протокол загальних зборів трудового колективу загальноосвітньої спеціальної школи-інтернату І-ІІІ ступенів для глухих дітей м. Житомира від 21 березня 2006 року. Предметом розгляду загальних зборів було подання Управління освіти і науки Житомирської обласної державної адміністрації щодо поведінки вихователя ОСОБА_1

У протоколі вказано, що під час свого виступу старший вихователь ОСОБА_2 зазначив, що "вихователька має Т кваліфікаційну категорію, але не відповідає даній категорії. Зауважив, що ОСОБА_1 не дбає про моральне виховання учнів. В приватній розмові з учнями класу виявив, що діти недолюблюють виховательку. Відмітив, що ОСОБА_1 має неврівноважений характер, неадекватно реагує на зауваження; недоліки в роботі прикриває численними сімейними проблемами".

Також в судовому засіданні досліджувалась характеристика на вихователя Житомирської школи-інтернату для глухих дітей ОСОБА_1, яка адресована до Житомирської обласної психіатричної лікарні 16 вересня 2008 року. У характеристиці зазначено, що "в характері ОСОБА_3 з'явились риси, які були на перешкоді успішної виховної діяльності, роботі з дітьми. Зокрема, був випадок грубого, неадекватного відношення до учня класу. Внаслідок чого, враховуючи попередні роки стабільної роботи, вихователю була оголошена лише догана, але домінуючими рисами в характері вихователя стали : невпевненість, підозрілість, апатія, депресивні настрої, інколи - неадекватна реакція на зауваження, інколи - налаштованість на конфлікт, бажання оскаржити дії керівництва".

За правилами ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно з положеннями ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Частиною 1 статті 277 ЦК України також передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27 лютого 2009 року, роз'яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до п.15 вказаної Постанови недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки в акті від 22 лютого 2006 року, складеному комісією навчального закладу, міститься інформація, яка отримана в результаті бесіди з учнями. У протоколі загальних зборів трудового колективу від 21 березня 2006 року викладений зміст виступу старшого вихователя ОСОБА_2, який висловив свою думку щодо конфліктної ситуації, яка виникла у школі, й надав власну оцінку роботі ОСОБА_1 Характеристика ОСОБА_1 містить оцінку рис, які, на думку старшого вихователя ОСОБА_2, притаманні їй та є вирішальними у поведінці останньої.

Таким чином, у зазначених документах висловлена суб'єктивна критика та оцінка дій ОСОБА_1, що за своїм змістом не може вважатись недостовірною інформацією в розумінні ст.277 ЦК України.

Та обставина, що протягом минулих років позивач отримувала грамоти, подяки, диплом у зв'язку з участю у постійно діючій виставці "Сучасна освіта Житомирщини" та сертифікат про її участь у Х Міжнародній науково-практичній конференції " Простір арт-терапії": досвід становлення", не спростовує висновків суду першої інстанції та не змінює характеру поширеної інформації, яка є суб'єктивним оціночним висловлюванням та критикою поведінки й роботи позивача.

Враховуючи вищезазначене, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 листопада 2018 року.

Головуюча Судді: