ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/393/18 Номер провадження 22-ц/814/589/18Головуючий у 1-й інстанції Харченко В.Ф. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 25 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Харченко В.Ф. в смт. Семенівка

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредиту, процентів, штрафу, пені та комісії за кредитним договором з підстав неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір № PLXRRX10140016 від 11.02.2007 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 1173,54 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з невиконанням умов договору утворилась заборгованість у розмірі 34500,20 грн., що складається з наступного: 750,60 грн. - заборгованість за кредитом, 17547,29 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 230 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 13853,25 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором, штрафи : 500 грн. - (фіксована частина), 1619,06 грн. - (процентна складова). Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 25 червня 2018 року задоволено позов частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №PLXRRX10140016 від 11.02.2007 року, яка станом на 13.02.2018 складає: 750,60 грн. заборгованість за кредитом, 17547,29 грн. заборгованість за процентами, 230 грн. заборгованість за комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), а всього 19027,89 грн.

У задоволенні позову у іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 971,80 грн. судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального права, та не відповідність висновку суду обставинам справи, просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимоги у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11.02.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір "Розстрочка (стандарт)" згідно якого позивач надав відповідачеві строковий кредит у розмірі 1173,60 грн. на строк 12 місяців, з 11.02.2007 по 11.02.2008, зі сплатою 1 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

Вказаний договір складається з заяви позичальника № PLXRRX10140016 від 11.02.2007 року та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»).

Відповідно до заяви № PLXRRX10140016 від 11.02.2007 року відповідач отримав кредитну карту "Кредитка "Універсальна" 30 днів пільгового періоду, кредитний ліміт 0 грн., базова процентна ставка 3 % на місяць на залишок заборгованості.

Згідно розрахунку банку у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 13 лютого 2018 року становила 34500,20 грн., та складається із: 750,60 грн. - заборгованості за кредитом, 17547,29 грн. - заборгованості за процентами, 230 грн. - заборгованості за комісією, 13853,25 грн. - пені, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1619,06 грн. штрафу (процентна складова).

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до районного суду із заявою про застосування строку позовної давності ( а.с.31-32), у задоволенні якої суд першої інстанції відмовив виходячи з того, що надана позивачем виписка за рахунком відповідача за період 11.02.2007 - 15.06.2018 роки свідчить, що 15.07.2013 відповідач здійснив погашення заборгованості за кредитним договором №PLXRRX10140016 від 11.02.2007 у сумі 203,28 грн., тому вважав, що позивач звернувся до суду з позовом у квітні 2018 року у межах перерваного строку позовної давності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд, враховуючи положення ст. 549 ЦК України, прийшов до висновку про неможливість одночасного стягнення пені, штрафу (фіксована частина) й штрафу (процентна складова) й задовольнивши вимоги лише щодо стягнення неустойки - штрафу у розмірі 500,00 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між банком та відповідачем 11 лютого 2007 року був укладений кредитний договір, який виконувався сторонами.

При цьому, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо не застосування наслідків спливу строку позовної давності з наступних підстав.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що платіжну картку відповідачу було видано 11 лютого 2007 року на строк 30 місяців, а тому і строк договору укладено на цей же строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Так, судом першої інстанції зазначено, що надана позивачем виписка за рахунком відповідача за період з 11 лютого 2007 року по 15 червня 2018 року свідчить, що 15.07.2013 року відповідач здійснив погашення заборгованості за кредитним договором № PLXRRX10140016 від 11.02.2007 року в сумі 203,28 грн.

Тобто, суд погодився з доводами позивача, що вказана дія є такою, що перериває строк позовної давності за основною і додатковою вимогами за спірним кредитним договором, тобто є дією, що свідчить про визнання боргу за договором з 15.07.2013 року.

Однак, районний суд не взяв до уваги, що відповідно до ч.ч.1,3 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_2 погашення заборгованості по кредиту з квітня 2016 року по 15 липня 2013 року в сумах , 0,19 грн., 0,18 грн., 0,16 грн., 0,17 грн., 0,17 грн., 0,17 грн., 0,16 грн., 0,18 грн., 0,17 грн., 0,16 грн., 0,13 грн. та 203,28 грн. є сумнівними та не підтверджують внесення зазначених коштів саме ОСОБА_2, який заперечує їх сплату.

Отже, зважаючи на строк дії укладеного між сторонами договору (до лютого 2008р.), вчинення будь-яких дій поза межами цього договору - не має правового значення.

Крім того, виписка з 11.02.2007 року по 15.06.2018 року по рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2, що надана Банком належним чином не завірена та не підписана посадовою особою.

Враховуючи вказане, підтверджень того, що відповідач самостійно вносив кошти на погашення кредиту у розмірі 203,28 грн. 15.07.2013 року матеріали справи не містять, тому строк позовної давності за основною і додатковою вимогами за спірним кредитним договором слід рахувати з моменту спливу строку кредитного договору - 11.02.2008 року

Посилання позивача та суду на п. 5.5. умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») щодо терміну позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором тривалістю 5 років оцінюється колегією з огляду на те, що банк не надав доказів, що саме ці Умови підписував відповідач, надаючи заяву позичальника.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності, про застосування якої просив відповідач, тому в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»слід відмовити, а рішення районного суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 367, 374 п.2 ч. 1, 376 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 25 червня 2018 року скасувати, та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредиту, процентів, штрафу, пені та комісії за кредитним договором з підстав неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ О. В. Прядкіна

Судді: /підпис/ С.Б. Бутенко

/підпис/ О.І. Обідіна

Повний текст постанови складено 13.12. 2018 р.

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду О. В. Прядкіна