Дата документу 12.12.2018 Справа № 337/1017/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1017/18
Провадження №22-ц/807/503/18
Головуючий в 1-й інстанції - Гнатик Г.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось у березні 2018 року до суду із вказаним позовом, в якому зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.05.2011 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 05.03.2018 року має заборгованість у сумі 18214 грн. 82 коп., яка складається з наступного: 580 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом; 7146 грн. 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9144 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 843 грн. 56 коп.- штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року позов задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.05.2011 року у загальній сумі 16871 грн. 26 коп., яка складається з наступного: 580 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом; 7146 грн. 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9144 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у сумі 1632 грн. 03 коп. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши заборгованість за кредитним договором в сумі 580,24 грн.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною, а тому суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача проценти, нараховані відповідно до умов договору, пеню та комісію. Суд також не зменшив розмір неустойки. Стягнувши пеню за весь час прострочення, починаючи з 01.01.2016 року, суд першої інстанції неправильно були застосовані норми встановлені п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Акціонерне товариство КБ «Приватбанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк» після зміни найменування відповідно до статуту від 14.06.2018р.) зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з'ясовано їх правову природу та як наслідок зроблено правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог, в зв'язку з чим, не має підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно укладеного договору № б/н від 12.05.2011 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 05.03.2018 року відповідач має заборгованість у сумі 18214 грн. 82 коп., та яка складається з наступного: 580 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом; 7146 грн. 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9144 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 843 грн. 56 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.10). Суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентів, пені та комісії.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги необхідно залишити без задоволення.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, суд попередньої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_4 порушує вимоги кредитного договору № б/н від 12.05.2011 року, у зв'язку з чим було стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у загальній сумі 16871 грн. 26 коп., яка складається з: 580 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом; 7146 грн. 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9144 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками в частині розміру стягнутої з відповідача пені.

Так, статтею 546 ЦК України визначені види забезпечення виконання зобов'язання, зокрема, за частиною першою вказаною статті виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 5 ст. 12 ЦПК України щодо обв'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає суду апеляційної інстанції право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс 14 від 03 вересня 2014 року.

Суд попередньої інстанції при цьому помилково в рішенні зазначив про стягнення з відповідача на користь банку 9144,00 грн. як комісію та пеню, однак відповідно до позову та розрахунку банку зазначена сума саме є пенею.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру неустойки (пені) в сумі 9144,00 грн. оскільки нарахована сума неустойки є неспівмірною із сумою заборгованості і перевищує її розмір, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у п. 6 ч. 1 ст. 3; ч. 3 ст. 509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності і вважає за можливе її зменшити до суми заборгованості за тілом кредиту, а саме до 580,24 грн. В зв'язку з чим необхідно змінити і загальний обсяг стягнутої судом заборгованості з 16871,26 грн. до 8307,09 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо зміни в односторонньому порядку банком відсоткової ставки не є доведеними, оскільки виходячи з розрахунку заборгованості та з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова процентна ставка за витратами, здійсненими з 01.04.2015 року дорівнює 3,6% в місяць і у подальшому цей розмір процентної ставки для відповідача не змінювався.

З приводу доводів апеляційної скарги, щодо необґрунтованого стягнення розміру пені за період, який перевищує один рік до дня звернення до суду з позовом, то слід зазначити, що відповідачем не було заявлено до ухвалення рішення судом попередньої інстанції про застосування строку позовної давності до вказаних позовних вимог згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення районного суду змінити в частині стягнення розміру пені.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року у цій справі змінити в частині визначення розміру стягнення пені зменшивши її з 9144,00 грн. до 580,24 грн., в зв'язку з чим змінити загальний обсяг стягнутої заборгованості з 16871,26 грн. до 8307,09 грн.

Решту рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 12 грудня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков