Справа № 159/5832/18
Провадження № 2/159/1602/18
УХВАЛА

12 листопада 2018 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Наваляний Т.Д., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок та державної реєстрації права власності на житловий будинок,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок та державної реєстрації права власності на житловий будинок. Позивач просила постановити рішення про скасування свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житловий будинок, виданого 11.02.2013 державним реєстратором реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області Онишкевич А.Ю. та державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1

Вивчивши матеріали позовної заяви, приходжу до висновку, що подана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Правові відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», повноваження у сфері державної реєстрації прав здійснюють державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори), які є суб'єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Оскарження дій та рішень державного реєстратора, який здійснює офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно (тобто, виконує владні управлінські функції), підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Особа, яка вважає, що її права порушено, має право самостійно обрати якими саме способами правового захисту скористатися, яку визначити підставу та предмет позову та, відповідно, до якого суду звернутися.

Відповідно до ч. 10 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Таким чином, особа має право оскаржити рішення про державну реєстрацію (реєстраційну дію). У цьому випадку відповідачем у справі є державний реєстратор, підставою позову - протиправність оскаржуваного рішення, а предметом - визнання рішення протиправним та скасування. Інші особи, якщо державна реєстрація зачіпає їх права (іпотекодавці, стягувачі, кредитори, співвласники, орендарі тощо), можуть брати участь у справі як треті особи, що не заявляють самостійних вимог. Тобто, даний спір є публічно-правовим і належить до адміністративної юрисдикції.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернулась до місцевого загального суду для вирішення в порядку цивільного судочинства позову про скасування державної реєстрації права власності та скасування свідоцтва про право власності на житло. При цьому, предмет спору стосовно майна або майнових прав відсутній, тобто заявлена вимога щодо реєстраційної дії є основною, а не похідною від спору стосовно такого майна або майнових справ.

У відповідності до п.7 Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», державна реєстрація є одним із способів впливу держави на формування та розвиток публічно-правових відносин.

Крім того, як роз'яснено у п. 8 Постанови Пленуму Пленум Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон N 1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Викладене також у повній мірі узгоджується з правовою позицією, визначеною Верховним Судом України в постанові № 21-3197а16 від 25.04.2017, - за необхідності дослідження виключно владних, управлінських рішень та дій суб'єкта, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень, відповідний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Зі змісту статті 2 КАС України слідує, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, положеннями ч. 1 ст. 19 КАС України законодавець чітко визначив юрисдикцію загальних судів за предметним складом спірних правовідносин, зокрема те, що вимоги стосовно реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, можуть бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства за умови, якщо такі вимоги є похідними від основної вимоги щодо спору стосовно такого майна або майнових прав. Отже, при відсутності спору щодо майна або майнових прав самостійна вимога стосовно реєстраційних дій не може бути розглянута судом у порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора як суб'єкта, наділеного владними повноваженнями у зв'язку з недотриманням порядку здійснення державної реєстрації. В даному випадку спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який в межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень, а саме: дотримання державним реєстратором, як суб'єктом владних повноважень, під час виконання покладених на нього законом публічно-владних управлінських функцій, встановленого законом порядку прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зокрема, правомірність здійснення реєстрації речового права - права власності на житловий будинок.

Позивач в даному позові фактично оскаржує рішення державного реєстратора, як суб'єкта владних повноважень та не ставить перед судом вирішення питання, пов'язаного з реалізацією нею права власності чи дотримання цивільно-правових угод.

Оскільки позивач просить суд захистити її порушене право шляхом скасування рішення державного реєстратора, то в даному випадку спірні правовідносини виникли виключно щодо реєстраційних дій та відповідна вимога в позовній заяві є основною, а не похідною від спору щодо такого права або майнових прав.

Положеннями ч. 1 ст. 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилом ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 ч.1 цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З врахуванням викладеного, приходжу до висновку, що у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок та державної реєстрації права власності на житловий будинок необхідно відмовити.

Роз'яснити позивачу право на звернення з позовом до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 186, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок та державної реєстрації права власності на житловий будинок відмовити.

Надіслати позивачу копію ухвали разом з позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити позивачу, що за захистом порушеного права вона має звернутися до суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ковельського міськрайонного судуТ. Д. Наваляний