Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/1939/18
Номер провадження: 2/511/762/18
13 листопада 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Ільяшук А. В.,
секретаря судового засідання - Чернецької А.В.,
представника позивача адвоката ОСОБА_1,
представника третьої особи ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Роздільнянська міська рада Одеської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
У вересні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати відповідача таким, що втратила право на користування житловим приміщенням будинку №76 по вул. Затишна в м. Роздільна Одеської області, належний позивачу на праві власності.
Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що йому мати подарувала житловий будинок № 76 по вул. Затишна м. Роздільна Одеської області. З 2006 року в ньому зареєстрована його сестра ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2007 року ОСОБА_6 поїхала у Росію, там зареєструвала шлюб, змінивши прізвище на ОСОБА_4. Та з 2007 року і по теперішній час за вищевказаною адресою вона не проживає. На теперішній час місце перебування ОСОБА_4 йому невідомо, тому він не може вирішити питання зняття її з реєстрації в належному йому житловому будинку в позасудовому порядку. Посилаючись на дані обставини, позивач просив визнати ОСОБА_4М такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинку №76 по вул. Затишна в м. Роздільна Одеської області, що належний йому на праві власності.
Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою судді від 19.09.2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача ОСОБА_3- ОСОБА_1, який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 13.11.2018 року в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач за зазначеною адресою не проживає, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. ( а.с.35)
Представник третьої особи ОСОБА_2, який діяв на підставі довіренності за № 853/1/02-22 від 08.12.2016 року в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_3
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_3., згідно договору дарування серії ННВ 187531 від 14.03.2018 року, посвідченого нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованим у реєстрі № 561, є власником житлового будинку №76 по вул. Затишна в м. Роздільна Одеської області.( а.с.11-12)
Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117050314, житловий будинок за адресою: вул. Затишна (колишня Радянська),76 м. Роздільна належить ОСОБА_3. ( а.с.13)
Згідно домової книги наявної в матеріалах справи ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 21.11.2006 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-9)
В подальшому ОСОБА_5 20.10.2017 року одружилась, та обрала прізвище чоловіка ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого Таганським відділом РАЦС Управління РАЦС Москви, актовий запис № 1558 від 20.10.2017 року.( а.с.20)
Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому будинку № 4081 наданої Роздільнянською міською радою Одеської області від 06.09.2018 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно зареєстрована в житловому будинку №76 по вул. Затишна м. Роздільна Одеської області. (а.с.10)
З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 31.08.2018 року судом встановлено, що в результаті обстеження житлового будинку №76 по вул. Затишна в м. Роздільна Одеської області з пояснень сусідів ОСОБА_8, ОСОБА_9 було встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказаному будинку не проживає з 2007 року, про що вони також надали відповідні заяви. (а.с.15-18)
Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_4Мспіввласником спірного житлового будинку не являється, в зазначеному житловому будинку не проживає і не користується ним.
Факт відсутності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем реєстрації - Одеська область м. Роздільна, вул. Затишна ( колишня Радянська), 76 підтвердили свідки: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в судовому засіданні пояснили, що їм достовірно відомо, що ОСОБА_4 була зареєстрована за вказаною адресою з 2006 року, але за вказаною адресою не проживала, останній раз її бачили у 2014 році на похоронах у батька.
Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що ОСОБА_4, 24.01.1980 народження, за місцем реєстрації - Одеська область м. Роздільна, вул. Затишна ( колишня Радянська), 76 не проживає з 2006 року.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Позивач заперечує проти реєстрації відповідача за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном.
В порядку ч.2 ст.48 Закону України „Про власність", позивач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).
Згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116, 156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Статтею156 ЖК України, передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік.
Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов'язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.
Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться.
У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було.
Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_4 втратила право на проживання в житловому будинку №76 по вул. Затишна м.Роздільна Одеської області, так як не використовує будинок для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по його утриманню не несе, а тому суд вважає, що право на користування будинком відповідач втратила з 2006 року, що встановлено судом під час судового розгляду.
Доказів створення відповідачу перешкод для проживання в будинку з боку позивача суду не надано. Спроб вселитися примусово до будинку через суд за два роки не проживання відповідач не робила.
Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, що ОСОБА_3 на теперішній час позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.
Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги ОСОБА_3 як власника житлового будинку законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідача в належному йому житловому будинку, порушує його право власності, створює перешкоди в користуванні власністю.
На підставі ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, ст.156 Житлового кодексу України, та керуючись ст. ст. 4,10,13,18,19,76- 81,95, 247,258-259, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Роздільнянська міська рада Одеської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинку №76 по вул. Затишна (колишня Радянська) м.Роздільна Одеської області, належний ОСОБА_3 на праві власності.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя А. В. Ільяшук