УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/14852/17

Провадження № 2/638/1993/18

13.11.2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

з участю секретаря Скрипаченко В. Р.

з участю судового розпорядника ОСОБА_1

з участю представника позивача ОСОБА_2

з участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_5 до державного реєстратора департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_6 про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_4» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_5 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до державного реєстратора департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_6 про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії.

Від представника відповідача - державного реєстратора департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_6 ОСОБА_3 надійшло клопотання в порядку ст. ст. 18, 22, 49 КАС України про направлення адміністративної справи до Харківського окружного адміністративного суду за предметною підсудністю. Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що Департамент реєстрації Харківської міської ради є субєктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на виконання делегованих повноважень, а тому суд повинен передати адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, оскільки дана справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала внесене клопотання, просила суд його задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні при вирішення даного питання покладався на розсуд суду.

Ознайомившись із клопотанням, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання з огляду на наступне.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а такожсправ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 20 КАС України визначено розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів.

Так, згідно частини 1 вищенаведеної статті, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, повязані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, повязані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Окружним адміністративним судам, згідно вимог частини 2 статті 20 КАС України, підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Проте, суд наголошує, що позивач, звернувся до місцевого суду за захистом своїх невизнаних, оспорюваних та порушених прав в порядку цивільного судочинства, керуючись нормами цивільного процесуального законодавства, а тому при реєстрації позову в автоматизованій системі документообігу суду справі було присвоєно індекс «2» - цивільна справа позовного провадження, та ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.01.2018 року було відкрито провадження з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства України.

Таким чином, підстави для направлення цивільної справи до Харківського окружного адміністративного суду, відсутні, адже приписи пункту 3 частини 1 статті 29 КАС України за якими визначено, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, стосуються передачі саме адміністративних справ, в той час як чинне законодавство не передбачає передання справ між судами, уповноважених на розгляд справ, що належить до різних форм судочинства.

В той же час, суд приходить до переконливого висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, тобто у звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року №3, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12 Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

До того ж, як зазначено в п. п. 21, 23 вказаної вище постанови, що якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (субєкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то залежно від змісту вимог і субєктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

У судовому засіданні встановлено, що Департамент реєстрації Харківської міської ради є субєктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на виконання делегованих повноважень, тобто даний спір між сторонами є публічно-правовим, адже позов заявлений до субєкта владних повноважень (субєкта публічного права), управлінські дії якого спрямовані на виникнення, зміну або припинення прав позивача в сфері публічно-владних відносин.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, 258-260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача - державного реєстратора департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_6 ОСОБА_3 про направлення справи до Харківського окружного адміністративного суду за предметною підсудністю відмовити.

Провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_5 до державного реєстратора департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_6 про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Головуючий: