АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року

м. Харків

Справа № 637/570/16-ц

Провадження № 22-ц/790/1574/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Кружиліної О.А.

суддів Бровченка І.О., Кіся П.В.,

за участю секретаря Сементовської О.М.

імена (найменування сторін):

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2017 року в складі судді Стеганцова С.М.

в с т а н о в и в:

06 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на будівельні матеріали та усунення перешкод у користуванні майном.

Під розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги та в остаточній редакції ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача вартість будівельних матеріалів та затрат на будівництво в розмірі 536 596 грн, відповідно до висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, яка зазначила, що вартість фактично виконаних робіт з будівництва обєкту по вул. Каштановій 19, у смт. Шевченкове Харківської області складає 536 596 грн та зобовязати повернути невикористані будівельні матеріали.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 10 лютого 2007 року між його сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка є донькою відповідача по справі, було зареєстровано шлюб.

Після укладення шлюбу позивач вирішив побудувати будинок для проживання сімї сина. Оскільки земельної ділянки у власності позивача не було, відповідач ОСОБА_2 запропонував скористатися земельною ділянкою по вулиці Каштановій, 19, яка належить йому на праві приватної власності.

У 2010 році позивач почав будівництво на земельній ділянці, яка належить відповідачу по справі за усною домовленістю з відповідачем. Протягом 2010-2013 років ним закуповувалися будівельні матеріали та наймалися працівники для будівництва будинку.

Згодом його син та донька відповідача розлучилися. Підстави для будівництва зникли. На території ділянки залишилося майно у вигляді недобудованого позивачем будинку.

Позивач тричі звертався з письмовими листами-зверненнями до ОСОБА_2 з проханням віддати йому будівельні матеріали, що були використанні на будівництво або продати земельну ділянку. Будь-якої відповіді з приводу письмових звернень позивач не отримав. Спілкуватися відповідач ОСОБА_2 відмовляється.

Коли позивач і його син ОСОБА_3 почали самостійно демонтувати будинок і вивозити матеріали, дружина відповідача 21 березня 2015 року подала на них заяву до Шевченківського відділу поліції за самоправство.

Шевченківським відділом поліції 20 липня 2015 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, так як позивач надав частково документальне підтвердження на закупку ним будівельних матеріалів.

У 2015 році позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні будівельними матеріалами, які він придбав за свій рахунок на будівництво будинку, але рішенням Шевченківського районного суду позивачу було відмовлено в звязку з ненаданням суду безперечних доказів на будівельні матеріали.

На даний час між сторонами виник спір, який у добровільному порядку вирішити неможливо.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на будівельні матеріали (фундаментні блоки, плити перекриття, пасинки, бетонні стовпи, цегла, цемент, труби, ракушняк, піноблоки, брус, дошку), що використані у процесі будівництва та які знаходяться на земельній ділянці, розташованій за адресою: вулиця Каштанова, 19, у смт Шевченкове Харківської області на загальну суму 200 000 грн, а саме: фундаментні блоки: 50-49 шт., 40-28 шт., 30-29 шт.; плити для перекриття: 6 х 1,5 м 7 шт., 6 х 3 м 5 шт., 6 х 1,2 3 шт., 4 х 1,5 6 шт.; ракушняк 3 тис.; стовп залізний 1 шт.; пасинки 14 шт.; цегла 10 тис.; піноблоки 45 м3; труба: 3 м 3 шт., 1 м 7 шт., 2 м 2 шт.; брус: 4000 х 60 х 40 425 шт., 4000 х 60 х 60 75 шт., 4000 х 30 х 40 1,8 м3, 4000 х 20 х 100 1,5 м3, 4000 х 50 х 100 2,5 м3, 4000 х 70 х 120 3 м3; дошка обрізна № 25 5 м3, пінопласт: № 3 5 шт., № 5 119 шт., № 2 14 шт., крихта пінопласту 7 шт., цемент 154 мішки.

Позивач також просив суд зобовязати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди у вивезенні будівельних матеріалів, які знаходяться на території його земельної ділянки.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості будівельних матеріалів 171 961 грн.

Зобовязано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 будівельні матеріали, наявних по вул. Каштановій, 19 в смт. Шевченкове, а саме: залізобетонні пустотні панелі кількістю 2 шт. (1,6 х 6), вартістю 1 200 грн; перекриття кількістю 3 шт. (1,5 х 4,2), вартістю 1 500 грн; залізобетонні перемички кількістю 5 шт., вартістю 750 грн; залізобетонні фундаменти (блоки) кількістю 11 шт. (50), вартістю 3 190 грн, усього будівельних матеріалів вартістю 6 640 грн.

В іншій частині відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

26 грудня 2017 року ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2017 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 12 січня 2018 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначав, що рішення суду першої інстанції є незаконним та обґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи ОСОБА_2 мотивував тим, що ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача будівельних матеріалів у розмірі 171 961 грн, суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог, оскільки така позовна вимога не була прийнята судом.

Крім того, саме обґрунтування вищевказаної суми стягнення є безпідставним, оскільки посилання судом на письмову відповідь експерта про встановлення вартості будівельних матеріалів знаходиться поза межами судової експертизи і не містить попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання неправдивого висновку, та навіть взагалі не містить підпису самого експерта, що фактично робить даний доказ не належним та таким, на який суд не мав посилатися в обґрунтування свого рішення.

Крім того, з висновком суду першої інстанції про наявність самочинного будівництва на земельній ділянці відповідача, при цьому стягуючи з відповідача вартість будівельних матеріалів, які вже становлять частину (складові) будівлі у незавершеному будівництві, відповідач не погоджується, оскільки суд не може покласти відповідальність на невинну особу за винні дії іншої особи, яка порушила законодавства з будівництва, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Крім того, зазначав, що в дійсності все будівництво, як і купівля матеріалів, здійснював син позивача ОСОБА_3, а не позивач ОСОБА_1, та ще й не на гроші позивача, а на власні гроші відповідача, які отримував від його доньки.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не надійшло.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із положень статей 317, 321, 376 ЦК України та тих обставин, що будівельні матеріали за законом належать позивачу, купувалися за рахунок останнього, що підтверджується зібраними у справі доказами, свідченнями свідків, висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, та прийшов до висновку про стягнення на користь позивача вартості будівельних матеріалів, використаних при будівництві будинку.

З висновками суду про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості будівельних матеріалів колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 10 лютого 2007 року між сином позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка є донькою відповідача по справі, було зареєстровано шлюб, після укладення якого ОСОБА_1 вирішив побудувати будинок для проживання сімї сина.

Земельної ділянки у власності позивача не було, ОСОБА_2 запропонував скористатися земельною ділянкою по вул. Каштановій, 19, у смт. Шевченкове Харківської області, яка належить останньому на праві приватної власності.

Відповідач проти встановлених обставин не заперечував.

Протягом 2010-2013 років позивачем закуповувалися будівельні матеріали та наймалися працівники для будівництва будинку, про що свідчать численні чеки про оплату будівельних матеріалів, виписані на імя позивача, що були додатні до позовної заяви.

Після розлучення сина позивача і доньки відповідача позивач звернувся до відповідача, щоб вирішити питання з приводу недобудованого будинку та компенсації витрат, повязаних з будівництвом.

ОСОБА_2 ОСОБА_1 було запропоновано 2 варіанти на вибір: 1) викуп позивачем земельної ділянки; 2) викуп ОСОБА_6 недобудованого будинку.

Крім того, позивач звертався з письмовими листами-зверненнями до ОСОБА_2 з проханням повернути будівельні матеріали та компенсувати будівельні роботи, які було вкладено у будівництво будинку, або продати земельну ділянку, що підтверджується копіями листів та рекомендованих повідомлень про вручення цих листів.

Відповіді з приводу письмових звернень позивач не отримав.

Із пояснень, допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції свідків ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, вбачається, що незважаючи на те, що земельна ділянка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, останній не приймав участі у будівництві. Всі необхідні будівельні матеріали купував ОСОБА_1 та керував будівництвом тільки він разом із своїм сином.

Огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва будинку по вул. Каштановій, 19 у смт. Шевченкове Харківської області, є власністю ОСОБА_1

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно частини 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

З аналізу наведених норм ЦК України колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач має право на компенсацію вартості будівельних матеріалів, витрачених на будівництво та визначених судовим експертом під час судової експертизи, призначеної судом.

Доказів про те, що будівництво було здійснено за грошові кошти, які належить ОСОБА_2, як на те посилався в апеляційній скарзі останній, відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Крім того, не надано відповідачем доказів і про те, що будівництво здійснювалося за кошти, які були надані ним своїй доньці, яка в свою чергу передавала їх своєму чоловіку.

Квитанції та накладні, надані ОСОБА_2 в якості доказів придбання будівельних матеріалів, які містяться у матеріалах справи, судової колегією до уваги не приймаються, оскільки частина з них датована 1999 роком, тобто до початку будівництва, а з іншої частини вбачається, що будівельні матеріали, придбані за цими квитанціями (накладними) в процесі будівництва не використовувалися, що підтверджено висновком експертизи від 24 травня 2017 року за № 11188/6196.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про безпідставність посилання суду першої інстанції на розрахунки експерта, які викладені ним у письмових поясненнях, не заслуговують на увагу, оскільки експерт був допитаний у судовому засіданні з приводу огляду доказів відповідно до статті 140 ЦПК України ( в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року).

Питання щодо призначення у справі повторної судової експертизи у звязку з непогодженням розрахунків експерта відповідачем ОСОБА_2 у суді першої інстанції не ставилося, так само як ним не було надано власних розрахунків.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що інші доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до порушення судом процесуального права, не дають підстав для висновку про те, що ці порушення призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права відповідно до вимог статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 20 квітня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_19